Справа № 522/11349/25
Провадження 2/522/2349/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАІНИ

30 березня 2026 року       м. Одеса 
Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого - судді Науменко А.В.,
за участю секретаря судового засідання – Зелінська К.Ю.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
В С Т А Н О В И В:
У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 522/11349/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.09.2025 року, ухваленим у справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги позивача було задоволено.
Представник заявника, 21.10.2025 року надав до суду заяву про перегляд заочного рішення, ухваленого 30.09.2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.06.2025 року заяву призначено до розгляду.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2025 року заяву представника ОСОБА_1 – Ляліна Вячеслава Юрійовича про перегляд заочного рішення від 30.09.2025 року по цивільній справі № 522/11349/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити.
Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.09.2025 року у справі № 11349/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати. Призначити справу до судового розгляду.
Судом встановлено, що 02.01.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1367420, згідно умов якого останньому було надано кредитні кошти в загальному розмірі 5000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності на придбання товару у продавця, зі сплатою відсотків за користування кредитом.
Судом встановлено, що товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши позичальнику кредит, у встановленому договором розмірі, що підтверджується розрахунковими документами про придбання товару відповідно до умов кредитного договору, однак останній від виконання своїх зобов`язань ухиляється.
14.10.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14102024, відповідно до умов якого ТОВ «Слон Кредит» відступило а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняв права вимог, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, в тому числі право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №1367420 від 02.01.2024 року. 
Відповідно до реєстру боржників від 14.10.2024 року до Договору факторингу №14102024 від 14.10.2024 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 40625,00 грн., з яких: 5000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 35625,00 грн. сума заборгованості за відсотками.
Від відповідача надійшли додаткові пояснення, у яких він просить відмовити в задоволенні позовних вимог у частині стягнення нарахованих відсотків. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що 02.01.2024 року між ним та ТОВ «Слон Кредит» було укладено кредитний договір № 1367420 на суму 5 000,00 грн, право вимоги за яким згодом перейшло до позивача на підставі договору факторингу.
Відповідач вказує на свій статус військовослужбовця та учасника бойових дій, що підтверджується належними доказами (посвідченням УБД та довідкою за формою № 5). Посилаючись на положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», він зауважує, що у період дії особливого періоду військовослужбовцям не нараховуються проценти за користування кредитом (крім кредитів на житло або транспортні засоби). З огляду на імперативні вимоги закону щодо звільнення даної категорії осіб від сплати відсотків за споживчим кредитом, відповідач вважає вимоги позивача в частині стягнення 35 625,00 грн нарахованих процентів необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству.
У судове засідання, призначене на 25.03.2026 року, з`явився представник позивача, який на запит суду щодо належності відповідача до категорії військовослужбовців надав пояснення про необізнаність сторони позивача з даною обставиною у зв`язку з її приховуванням відповідачем від первісного кредитора. З огляду на те, що позивач набув право грошової вимоги до відповідача на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії), звернення до суду здійснюється виключно в межах обсягу зобов`язань, що існували на момент переходу права, при цьому сторона позивача діє як правонаступник у цивільних правовідносинах, виходячи з наявних у неї відомостей щодо заборгованості.
Так, відповідно до ч.15ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Згідно з ч.12ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`військовослужбовець строкової військової служби, військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, особа офіцерського складу, яка проходить кадрову військову службу, особа офіцерського складу, яка проходить військову службу за призовом, військовослужбовець, призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, якого засуджено до тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, та члени його сім`ї права на пільги не втрачають.
З огляду на вищезазначене, ОСОБА_1 як військовослужбовець, підлягає звільненню від сплати заборгованості по відсотках за кредитними договорами.
Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованосте за основними сумами боргу.
Щодо тверджень позивача про те, що відповідач приховав відомості про свій статус військовослужбовця від первісного кредитора, чим нібито позбавив позивача можливості вчасно здійснити перерахунок заборгованості, суд сприймає такі доводи критично з огляду на наступне.
Правовий режим звільнення військовослужбовців від нарахування процентів, штрафів та пені, встановлений ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», має імперативний характер. Зазначена норма права спрямована на надання державою спеціальних соціальних гарантій особам, які беруть участь у захисті суверенітету та територіальної цілісності України, і не ставить чинність цих пільг у залежність від повідомлення чи неповідомлення кредитора про зміну статусу боржника.
Законодавство у сфері соціального захисту військовослужбовців є пріоритетним у регулюванні спірних правовідносин. Обов`язок кредитора (зокрема нового кредитора, який набув право вимоги в порядку факторингу чи цесії) дотримуватися встановлених законом обмежень щодо нарахування відсотків виникає в силу самого факту наявності у особи відповідного статусу, а не з моменту отримання кредитором повідомлення про такий статус.
Крім того, позивач набуваючи право вимоги до фізичної особи, несе ризики, пов`язані з правовим статусом боржника та можливими законодавчими обмеженнями щодо стягнення нарахованих сум. Необізнаність позивача про статус відповідача не може бути підставою для незастосування імперативної норми закону та не нівелює обов`язок суду забезпечити дотримання державних гарантій соціального захисту військовослужбовців.
Таким чином, посилання позивача на приховування відповідачем інформації про військову службу не спростовує необґрунтованість нарахування процентів у період дії особливого періоду та перебування особи на службі, а отже, не є правовою підставою для задоволення позовних вимог у цій частині.
З огляду на вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково — виключно в частині стягнення основної суми боргу (тіла кредиту).
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -
У Х В А Л И В:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за Кредитним договором № 1367420 від 02 січня 2024 року у розмірі 5000,00 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн. 
В іншій частині позову - відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя        А.В. Науменко
У зв`язку з проходженням суддею підготовки для підтримання кваліфікації суддів місцевих загальних судів, повний текст рішення складено 13 квітня 2026 року.

Суддя        А.В. Науменко30.03.26