ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/837/26 Справа № 335/3289/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гаркуша В. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Дніпро 

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
суддів – Никифоряка Л.П., Свистунової О.В.
за участю секретаря судового засідання – Гречишникової О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м.Дніпра від 05 серпня 2025 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Зайцева А.С. про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини,-
В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2025 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Зайцева А.С. про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що її бабуся ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Торецьк Донецької області селища типу Північне, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Торецьк, м. Залізне Донецької області у віці 88 років.  Після смерті бабусі відкрилась спадщина на квартиру яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ). Тітка ОСОБА_2 на початку бойових дій у м. Торецьку виїхала до російської федерації її місце мешкання позивачці не відомо. Мати позивача ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У березні 2025 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Зайцевої А.С. з заявою про відкриття спадщини та прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_3 . 04.03.2025 була заведена спадкова справа, але з причин пропуску строку для прийняття спадщини нотаріус винесла постанову від 04.03.2025 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Позивач зазначає, що з 09.03.2021 року до 27.08.2021 вона проходила інтенсивне лікування.
Враховуючи зазначене, позивачка просила суд визначити їй, ОСОБА_1 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , протягом двох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили. 
Рішенням Самарського районного суду м.Дніпра від 05 серпня 2025 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Зайцева А.С. про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовлено у повному обсязі.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 22.07.1977 року Оріхівським відділом ЗАГС Запорізької області батьками ОСОБА_1 записані ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 28).
Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 , виданого 16.10.1973 року Оріхівським відділом ЗАГС Запорізької мати позивачки до реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 мала прізвище « ОСОБА_6 » (а.с. 28).
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження батьками дитини ОСОБА_7 вказані ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 27), яка після розірвання шлюбу взяла своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_10 » (а.с. 29).
ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 04.02.2025 року, виданим Оріхівським відділом ДРАЦС у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.30).
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 12.03.2014 року, виданим Оріхівським відділом ДРАЦС у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.30 на звороті)
04.03.2025 року із заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу звернулась ОСОБА_1 , однак 04.03.2025 отримала відмову в зв`язку з тим, що пропустила шестимісячний термін для подання заяви на прийняття спадщини (а.с. 41).
Відповідно до завіреної копії спадкової справи інші особи заяви на прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 не подавали (а.с. 69-97).
В період часу з 21 червня 2021 року по 27 серпня 2021 року ОСОБА_1 приймала інтенсивне лікування (а.с. 42).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що спадкодавець, яка є бабусею позивача, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачка звернулася з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у квітні 2025 року, поважності причини пропуску на такий значний проміжок часу позивачем не доведено. 
Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Відповідно до частини першої та другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому шестимісячний строк для прийняття спадщини після її смерті закінчується 08 липня 2021 року.
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Зайцевої А.С. з заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі – ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_7 , тобто з пропуском цього строку .
У частині 3 статті 1272 ЦК України зазначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, з указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), також аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07.08.2023 року у справі № 179/822/20 (провадження № 61-7106св23).
Колегія суддів враховує позицію Верховного Суду у справі № 315/714/19 у постанові від 23 листопада 2020 року, відповідно до якої перебування спадкоємця на амбулаторному лікуванні визнано достатньою підставою для надання додаткового строку для прийняття спадщини, однак, матеріалами справи підтверджено факт лікування позивачки ОСОБА_1 з 21.06.2021 по 27.08.2021 випискою із медичної картки амбулаторного хворого від 20.03.2025 (а.с. 18), а доказів її перебування на амбулаторному лікуванні у 2022,2023,2024,2025 роках суду не надано.
Установивши, що підстави, на які посилалася позивачка, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, й доводи апеляційної скарги правильність таких висновків суду не спростовують.
Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Самарського районного суду м.Дніпра від 05 серпня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “05” березня 2026 року.
Повний текст постанови складено “05” березня 2026 року.

Головуючий:

Судді: