ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 609/506/25	Головуючий у 1-й інстанції Катерняк О.М. 	
Провадження № 22-ц/817/278/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
секретар - Хоміцька С.О. 
з участю  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її представника - адвоката Панфілової Д.А., Кравець Л.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Панфілової Дар`ї Андріївни на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 12 грудня 2025 року, ухвалене суддею Катерняк О.М. у цивільній справі №609/506/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міністерства оборони України, третя особа: ОСОБА_4 , про встановлення факту спільного проживання, 

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила встановити факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивачки та ОСОБА_5 в період з 2009 року по 4 жовтня 2024 року. 
Позов обґрунтовано тим, що у листопаді 2007 році позивачка познайомилася з ОСОБА_5 , який купив будинковолодіння по сусідству з нею у с.Биківці Кременецького району та почав у ньому проживати. На той час він був розлучений, а ОСОБА_1 перебувала у шлюбі, спілкувалися з ОСОБА_5 як сусіди. У листопаді 2008 року чоловік ОСОБА_1 помер, на її утриманні залишились неповнолітні діти. Після смерті чоловіка позивачки ОСОБА_5 допомагав їй по господарству, а навесні 2009 року між ними виникли романтичні відносини, в обох на меті було створити нову сім"ю. З весни 2009 року вони почали проживали разом у будинку позивачки, між ними склалися фактичні сімейні відносини: вони спільно проживали, вели спільне господарство, мали спільний побут і бюджет, разом здійснювали утримання домогосподарства, працювали, виїжджали на заробітки, придбавали майно, утримували господарство, виховували дітей позивачки. Своє господарство ОСОБА_5 доглядав, аби воно не втратило риси жилого та доглянутого.
27 липня 2024 року ОСОБА_5 був мобілізований до Збройних Сил України. Під час несення ОСОБА_5 військової служби вони підтримували постійний зв`язок. 4 жовтня 2024 року під час виконання бойового завдання у Курській області ОСОБА_5 зник безвісти.
16 жовтня 2024 року позивачка отримала сповіщення сім"ї №53. 
18 жовтня 2024 року за заявою ОСОБА_1 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про те, що її чоловік ОСОБА_5 зник безвісти при виконанні бойового завдання біля населеного пункту Новий Путь Курської області.
Встановлення факту проживання однією сім`єю має для позивачки юридичне значення, оскільки надасть можливість реалізувати права члена сім`ї особи зниклої безвісти за особливих обставин, зокрема брати участь у заходах щодо його розшуку, отримувати інформацію від компетентних органів, підтримувати зв`язок із військовими структурами та, у разі необхідності, здійснювати догляд за ним у медичному закладі.
Посилаючись на те, що вони фактично проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, взаємними правами та обов`язками, а іншим способом встановити цей юридичний факт неможливо, ОСОБА_1 просила позов задовольнити.
Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 12 грудня 2025 року позов задоволено.
Встановлено факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в період часу з 2009 року по 04 жовтня 2024 року.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Панфілова Д.А. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки ОСОБА_1 не доведено правової мети звернення до суду із позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Матеріали справи не містять доказів того, що їй було відмовлено державними органами у реалізації відповідних прав або що існують перешкоди для їх здійснення. Суд першої інстанції не встановив наявності юридичного інтересу позивачки у встановленні такого факту.
Крім цього, ОСОБА_1 не доведено періоду спільного проживання із ОСОБА_5 , зокрема з 2009 року по 04 жовтня 2024 року, оскільки такі твердження не підтверджуються належними та допустимими доказами і суперечать фактичним обставинам справи.
Наголошує на відсутності доказів наявності між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 спільного побуту, бюджету та взаємних прав і обов`язків, характерних для подружніх відносин. Рішення суду першої інстанції ґрунтується переважно на суб`єктивних поясненнях позивачки, загальних та непрямих показаннях свідків, які не могли достеменно знати про характер їхніх відносин, а також на фотознімках, що не містять дат, опису осіб чи інших відомостей, які б підтверджували обставини спільного проживання.
ОСОБА_6 тривалий час перебувала за кордоном у зв`язку із сезонними роботами, що виключає можливість її постійного проживання разом із ОСОБА_5 та ведення спільного господарства.
У відзиві Міністерство оборони України зазначає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню. Вказує, що ОСОБА_6 не доведено правової мети звернення до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки з поданих нею матеріалів неможливо встановити, яке саме право чи інтерес підлягає захисту шляхом встановлення такого юридичного факту.
Також вказує, що військовослужбовець ОСОБА_5 не визнаний померлим, а лише вважається особою, зниклою безвісти за особливих обставин під час виконання бойового завдання, у зв`язку з чим правовий статус такої особи визначається Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин». При цьому набуття такого статусу не припиняє його цивільної правоздатності та не змінює сімейного стану.
Крім цього, для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно довести наявність сукупності обставин, зокрема спільного проживання, спільного побуту, спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю. Однак, належних та достатніх доказів, які б беззаперечно підтверджували наявність таких відносин між позивачкою та ОСОБА_5 до суду не подано. Сам по собі факт проживання за однією адресою, спільної присутності на певних заходах чи періодичного спільного відпочинку не свідчить про існування усталених сімейних відносин без доведення ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та інших ознак сім`ї.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1  зазначає, що не погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим. Вказує, що з весни 2009 року вона та ОСОБА_5 проживали разом як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу у її господарстві за адресою: с. Биківці Кременецького району Тернопільської області. Між ними склалися усталені сімейні відносини: вони спільно проживали, вели спільне господарство, здійснювали спільні витрати, планували майбутнє та підтримували взаємні сімейні обов`язки. Їхні стосунки характеризувалися взаємною повагою, взаємодопомогою та спільним веденням побуту. 
Твердження відповідачів про нібито протиправне заволодіння нею речами чи документами ОСОБА_5 є безпідставними та не підтверджуються жодними доказами, зокрема відсутні звернення до правоохоронних органів щодо таких обставин. 
Родичі ОСОБА_5 фактично заперечують його вибір та намагаються спростувати факт спільного проживання позивачки разом із ОСОБА_5 , хоча між ними протягом багатьох років існували реальні сімейні відносини.
Від ОСОБА_3 надійшло клопотання про слухання справи без її участі, в якому вона апеляційну скаргу підтримала та просила рішення суду першої інстанції скасувати. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та її представника - адвоката Панфілову Д.А., третю особу ОСОБА_4 , які доводи апеляційної скарги підтримали, пояснення ОСОБА_1 , яка проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Обставини справи. 
29 липня 1989 року Биковецькою сільською радою Шумського райбюро ЗАГСу Тернопільської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_9 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер у селі Биківці Шумського району Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Биковецькою сільською радою.
Після смерті ОСОБА_7 позивачка ОСОБА_1 не перебувала в інших шлюбах.
Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2016 року у справі №609/772/16-ц за ОСОБА_1 визнано право власності на спадкове майно після смерті її чоловіка ОСОБА_7 , зокрема на житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,0901 га. Право власності ОСОБА_1 на вказаний житловий будинок підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №80275868 від 14 лютого 2017 року.
15 грудня 2005 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 розірвано, що підтверджується повторним свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим Шумським районним відділом ДРАЦС.
Після розірвання вказаного шлюбу ОСОБА_5 не перебував в інших шлюбах.
7 листопада 2007 року ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_11 житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований у АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Шумської державної нотаріальної контори та зареєстрованим у реєстрі за №1569. Реєстрацію правочину підтверджує витяг з Державного реєстру правочинів №4913384 від 07 листопада 2007 року, а право власності ОСОБА_5 на зазначений будинок - витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16672614 від 15 листопада 2007 року.
Актом обстеження житлово-побутових умов домогосподарства та фактичного місця проживання особи №24 від 08 травня 2025 року, складеним комісією Потуторівського старостинського округу Шумської міської ради, встановлено, що з весни 2009 року ОСОБА_5 проживав разом із ОСОБА_1 у її домоволодінні в АДРЕСА_1 як чоловік і жінка однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Зазначеним актом також зафіксовано, що вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, утримували господарство та здійснювали спільні витрати. Акт складено комісією у складі діловода ОСОБА_12 , сусідів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Допитані у суді першої інстанції в якості свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 підтвердили викладені в акті від 08.05.2025 року обставини щодо спільного проживання однією сім"єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у період 2009-2024 роки.
З довідки старости Потуторівського старостинського округу №20 від 08 травня 2025 року вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 з 2009 року проживали разом як подружжя, мали спільний побут і господарство, а після зникнення ОСОБА_5 саме ОСОБА_1 повідомила про це орган місцевого самоврядування та активно цікавилася його пошуком.
17 липня 2024 року ОСОБА_5 був призваний на військову службу під час мобілізації та направлений для проходження служби до військової частини, що підтверджується листом ІНФОРМАЦІЯ_3 №246 від 15 травня 2025 року.
Сповіщенням сім`ї №53 від 16 жовтня 2024 року ОСОБА_1 повідомлено, що солдат ОСОБА_5 , гранатометник військової частини НОМЕР_4 , зник безвісти 04 жовтня 2024 року під час виконання бойового завдання у районі населеного пункту Новий Путь Курської області.
З акту службового розслідування за фактом зникнення безвісти рядового ОСОБА_5 , затвердженого командиром військової частини НОМЕР_4 старшим лейтенантом ОСОБА_17 03.11.2024 року, вбачається, що 04 жовтня 2024 року в районі населеного пункту Новий Путь Курської області під час виконання бойового завдання група військовослужбовців 3 штурмової роти, рухаючись на броньованому автофургоні, були атаковані FPV-дронами ворога, регулярних військ збройних сил рф, екіпаж спішився, броньований автофургон був знищений. Близько 21.30 було втрачено зв"язок та візуальний контакт з рядовим ОСОБА_5 .
У розділі 4 вказаного акту службового розслідування зазначено близьких родичів ОСОБА_5 - цивільна дружина ОСОБА_1 , 1970 р.н., вказано її адресу та номер телефону. Про інших близьких родичів не зазначено.
Після отримання інформації про зникнення безвісти ОСОБА_5 ОСОБА_1 звернулась до державних органів із заявами про розшук ОСОБА_5 , зокрема 16 листопада 2024 року подала заяву до Управління з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин МВС України щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, а також 18 жовтня 2024 року звернулася до правоохоронних органів, у зв`язку з чим до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №12024211010000474 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
З роздруківки телефонних з`єднань ОСОБА_1 з абонентом за номером НОМЕР_5 (вказаний номер телефону належав ОСОБА_5 , що підтверджується актом службового розслідування за фактом зникнення безвісти ОСОБА_5 ) за період з 16 липня по 29 вересня 2024 року вбачається, що у вказаний період мало місце регулярне щоденне спілкування телефоном між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , значна частина розмов є тривалими, 30-40 хв, максимальна тривалість однієї розмови 46 хв. 
Документи, що належали ОСОБА_5 , перебувають на зберіганні у ОСОБА_1 .
Також у матеріалах справи є фотознімки, на яких зображені ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , разом із членами її сім`ї.
У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту спільного проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 (справа №609/1543/24). Ухвалою суду від 12.02.2025 року до участі у даній справі в якості заінтересованих осіб були залучені повнолітні діти ОСОБА_5 від першого шлюбу - ОСОБА_2 , 1996 р.н. та ОСОБА_3 , 1998 р.н., а також сестра ОСОБА_5 - ОСОБА_4 . У подальшому заяву ОСОБА_1 у цій справі було залишено без розгляду у зв"язку із наявністю спору між ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 з іншої сторони, які заперечувати проти встановлення такого факту. 
У березні 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_4 було направлено ОСОБА_2 сповіщення сім"ї №73 про зникнення безвісти ОСОБА_5 . 
З пояснень ОСОБА_2 у судах першої та апеляційної інстанцій вбачається, що вона спілкувалася з своїм батьком ОСОБА_5 рідко, останній раз приблизно у 2017 році, за місцем проживання батька у с.Биківці ніколи не була.
26 травня 2025 року ОСОБА_4 звернулася із заявою до начальника Шумського ВП ГУНП в Тернопільській області про вчинення кримінального правопорушення (т.2, а.с.24), із змісту якої вбачається, що після зникнення ОСОБА_5 громадянка ОСОБА_1 , яка на момент його зникнення перебувала з ним у фактичних стосунках без укладення шлюбу, незаконно заволоділа документами. 
За вказаною заявою ОСОБА_4 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження за ч. 1 ст. 357 КК України - можливе незаконне заволодіння документами, що належали ОСОБА_5 .
Допитані у суді першої інстанції свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які проживають у с.Биківці та є сусідами ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , та свідок ОСОБА_21 , який є священнослужителем церкви Пресв. Богородиці у с.Биківці та проживає з 1998 року у цьому селі, підтвердили у суді першої інстанції факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім"єю як чоловіка та дружини з 2009 року до 2024 року, у будинку ОСОБА_1 , надавши детальні пояснення щодо спільного побуту, спільного будівництва гаражу, тераси, котельні, їх спільної праці на городах як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_5 , спільного виховання дітей ОСОБА_1 , спільного відвідування церкви на релігійні свята, зокрема, на Великдень ОСОБА_5 та ОСОБА_1 разом несли один кошик як сім"я. Усі свідки сприймали ОСОБА_5 та ОСОБА_1 як сімейну пару, вказували, що ОСОБА_5 жив у ОСОБА_1 як господар, як її чоловік.
Свідки ОСОБА_22 (сусідка матері ОСОБА_5 ), ОСОБА_23 (яка пояснила, що вона є троюрідною сестрою ОСОБА_5 ), які проживають у с.Великі Загайці, де проживала мама ОСОБА_5 , пояснили, що ОСОБА_1 вони не знають і ніколи її не бачили, вона не приїжджала з ОСОБА_5 до його матері, в тому числі і на її похорон у 2017 році, на запитання ОСОБА_23 у 2017 році ОСОБА_5 пояснив, що не налагодив особисте житті і нічого не повідомляв про стосунки із ОСОБА_1 .
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Статтею 1 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» до числа близьких родичів та членів сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, зокрема, віднесено осіб, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі осіб, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.
Статтею 6 цього Закону визначені права близьких родичів, зокрема, близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право: на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме); на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України; на безоплатну правничу допомогу відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».
Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
При застосуванні статті 74 СК України важливо врахувати, щоб особи не перебували у будь-якому іншому шлюбі на цей час, а також що між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
З"ясувавши повно, всебічно та об"єктивно обставини справи, надавши обгрунтовану оцінку як кожному доказу зокрема, так і оцінивши докази у їх сукупності, правильно застосувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, врахувавши відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду, суд першої інстанції прийшов до законного і обгрунтованого висновку про те, що позивач довела факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 у період з 2009 до 04.10.2024 року.
Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 2009 року по 4 жовтня 2024 року, оскільки встановлені судом обставини підтверджуються належними та допустимими доказами, дослідженими у судовому засіданні, а їх сукупність свідчить про наявність між ними усталених сімейних відносин, притаманних подружжю.
Як встановив суд першої інстанції, після смерті чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_7 у 2008 році, з весни 2009 року ОСОБА_5 почав проживати разом із ОСОБА_1 у належному їй житловому будинку в АДРЕСА_1 , де сторони проживали спільно аж до моменту мобілізації ОСОБА_5 до Збройних Сил України у липні 2024 року, вели спільне господарство, мали спільний побут та бюджет, підтримували сімейні відносини, турбувалися один про одного, мали взаємні права та обов"язки. Зазначені обставини підтверджуються сукупністю наявних у справі доказів, як письмових, так і показань свідків, які близько знайомі з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .
Так, в Акті службового розслідування за фактом зникнення безвісти ОСОБА_5 ОСОБА_1 вказана цивільною дружиною ОСОБА_5 . Наведене свідчить про те, що саме вона була визначена ОСОБА_5 особою, з якою він підтримував найближчі сімейні зв`язки.
Сповіщення сім"ї про зникнення безвісти ОСОБА_5 було направлено ОСОБА_1 16.10.2024 року (через 12 днів після зникнення безвісти), в той час як дочці ОСОБА_5 . ОСОБА_2 таке сповіщення було надіслане у березні 2025 року, уже після звернення ОСОБА_1 в суд з вимогами про встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_5 та залучення до участі у справі повнолітніх дітей ОСОБА_5 , яким після зверненням в суд ОСОБА_1 стало відомо про зникнення безвісти їхнього батька. 
Докази надсилання іншим особам сповіщення сім"ї про зникнення безвісти ОСОБА_5 у матеріалах справи відсутні. 
Відомості в ЄДРДР про зникнення безвісти ОСОБА_5 , а також до до реєстру осіб, зниклих безвісти, внесено за заявою саме ОСОБА_1 . 
Існування сімейних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 підтверджується також письмовими роздруківками телефонних з`єднань (значна частина з яких має тривалість 30-40 хв), з яких вбачається регулярне спілкування ОСОБА_1 та ОСОБА_5 під час проходження ним військової служби.
Крім цього, у матеріалах справи наявні фотознімки спільного проведення часу ОСОБА_5 з членами сім`ї позивачки. 
Документи, що належали ОСОБА_5 , перебували на зберіганні у ОСОБА_1 .
Ряд свідків, які є сусідами, проживали поруч із ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , підтвердили існування між ними протягом тривалого часу (з 2009 року і до моменту зникнення безвісти ОСОБА_5 ) усталених сімейних відносин, притаманних подружжю, ведення ними спільного господарства, спільного будівництва ними допоміжних та господарських приміщень як у господарстві, належному ОСОБА_1 , так і господарстві ОСОБА_5 , спільної праці на присадибних ділянках, спільного виховання дітей ОСОБА_1 . 
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не доведено періоду спільного проживання із ОСОБА_5 та відсутні докази їх спільного побуту, бюджету і взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, спростовуються дослідженими у справі доказами та правильною оцінкою цих доказів судом першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_1 юридичного інтересу у встановленні факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є безпідставними. Встановлення цього факту безпосередньо пов`язане з реалізацією її прав як члена сім`ї особи, зниклої безвісти.
Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції ґрунтується переважно на суб`єктивних поясненнях позивачки, загальних та непрямих показаннях свідків, які не могли достеменно знати про характер їхніх відносин, а також на фотознімках, що не містять дат, опису осіб чи інших відомостей, які б підтверджували обставини спільного проживання, колегія судів оцінює критично та зазначає, що суд оцінив докази відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінивши як належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв"язок доказів у їх сукупності. 
Щодо фотознімків слід також зазначити, що незважаючи на відсутність на них дати, ніхто з учасників справи не заперечив зображення на фото саме ОСОБА_5 , поруч із ОСОБА_1 , на різних сімейних подіях, урочистостях та моментах щоденного життя, зокрема у церкві на вінчанні молодої пари, ОСОБА_5 разом з дочкою та онуком ОСОБА_1 на сімейному застіллі, та ряд інших фото. 
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 тривалий час перебувала за кордоном у зв`язку із сезонними роботами, що виключає можливість її постійного проживання разом із ОСОБА_5 та ведення спільного господарства, колегія суддів оцінює критично, так як перебування на періодичних сезонних роботах за кордоном не є перешкодою для перебування у фактичних сімейних стосунках без реєстрації шлюбу і такі доводи не спростовують наявних у справі належних та достатніх доказів, які підтверджують наявність між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 тривалих усталених сімейних відносин, що притаманні подружжю. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Панфілової Дар`ї Андріївни - залишити без змін.
Рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 12 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 16 березня 2026 року.

Головуюча         Хома М.В.

Судді          Гірський Б.О.

Храпак Н.М.