Справа № 757/8302/25-ц
Провадження № 2/369/3287/26

РІШЕННЯ
Іменем України
03.04.2026 року 
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Пінкевич Н.С., 
за участю секретаря судового засідання Худинець Д.С., 
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації шляхом визнання інформації такою, що виражена у принизливій формі, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 звернулася до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальні кореспонденти» про захист честі, гідності, ділової репутації шляхом визнання інформації такою, що виражена у принизливій формі, відшкодування моральної шкоди.
У позовній заяві ОСОБА_3 вказувала, що 01.07.2024 ОСОБА_4 опублікував допис в Telegram-каналі «Лачен пише» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 , де розмістив скріншоти публікацій Позивачки у соціальній мережі Facebook з власним коментарем « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 опублікував допис в ІНФОРМАЦІЯ_4 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 , де зробив репост допису ОСОБА_4 в ІНФОРМАЦІЯ_6 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 , де розміщено скріншоти публікацій Позивачки у соціальній мережі Facebook з власним коментарем Відповідача-1 « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Також ІНФОРМАЦІЯ_7 на веб-сайті «Спеціальні кореспонденти» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_8 опубліковано статтю під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_9 : « ІНФОРМАЦІЯ_10 ” (ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та PRONIN (ІНФОРМАЦІЯ_5 ) наводять скріни, де ОСОБА_6 пише про затримання ОСОБА_7 , а також скріни з телеграм-каналу соловйова. В своїх публікаціях в телеграм-каналах вони називають ОСОБА_8 руснею.»
Вказувала, що у вищевказаних дописах, які поширені публічно, допущене висловлювання в принизливій формі, яке принижує її честь, гідність та ділову репутацію, а також яка принижує її як особистість, а саме: «І ця русня в Києві». Негативність застосування такого словосполучення до будь-якого громадянина України очевидна, оскільки асоціює її з росіянами, вказуючи на підтримку особою країни-агресора - Росії та її інтересів, що в умовах широкомасштабної військової агресії РФ проти України формує негативне ставлення до такої особи в суспільстві, а у суспільстві, в свою чергу, сформувалася нетерпимість до всього російського. Натомість вона народилася та проживає в Україні, жодного відношення до росіян не має, жодних дій, які б могли асоціювати її з росіянами, або будь-яких дій на підтримку держави-агресора, не вчиняла та не вчиняє. Поширена Відповідачами інформація спрямована на маніпулювання громадською думкою та створення негативного враження про неї, що призводить до сприйняття її, як людини, яка нібито підтримує війну, розв`язану країною-агресором, схвалює терористичні дії країни-агресора України та вбивства громадян України, що беззаперечно порушує її особисті немайнові права.
Вважає, що поширена Відповідачами інформація наступного змісту: «І ця русня в Києві» є такою, що висловлена в принизливій формі, тобто є такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 , відтак на Відповідачів має бути покладено обов`язок з відшкодування завданої їй моральної шкоди. 
Просила суд:
визнати опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_4 в Telegram-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_6 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_12 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_11 ТОВ «Спеціальні кореспонденти» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_8  інформацію, а саме: «І ця русня в Києві» такою, що висловлена в принизливій формі, принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 ;
стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1 000 000 гривень, заподіяної приниженням честі, гідності та ділової репутації внаслідок поширення інформації у принизливій формі; 
стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати.

26 вересня 2024 року до суду представником ОСОБА_3 подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, а саме просила суд: 
визнати опубліковану 01 липня 2024 року ОСОБА_4 в Telegram-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_6 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_12 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_11 ТОВ «Спеціальні кореспонденти» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_8  інформацію, а саме: «І ця русня в Києві» такою, що висловлена в принизливій формі, принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 ;
стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1 000 000 гривень, заподіяної приниженням честі, гідності та ділової репутації внаслідок поширення інформації у принизливій формі; 
стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати.

04.10.2024 представником ОСОБА_4 , ОСОБА_9 подано відзив на позовну заяву. Не погоджуючись із позовом, відповідачі вказували, що Позивач є публічною особою, діяльність якої має публічний характер і до якої може бути застосована критика, оціночні судження, межі яких є більш широкими, ніж до пересічних громадян, враховуючи публічність особи Позивача. Поширена ОСОБА_4 та ОСОБА_9 інформація не є принизливою, а є саме оціночним судженням громадянської, політичної позиції Позивача, як публічної особи, зі сторони відповідача. Оціночне судження сформоване із загальнодоступної інформації. Висловлювання у дописі, який поширено «І ця русня в Києві» є оціночним судженням, оскільки таке висловлювання не містять фактичних даних, поширене Відповідачами висловлювання ґрунтується на особистому трактуванні Відповідачами отриманої з інших джерел інформації, а не твердженням про Позивача, тому поширені щодо Позивача оціночні судження не входять до категорії недостовірної інформації, у зв`язку з чим, Відповідачі не можуть бути притягнені до відповідальності за висловлення оціночних суджень щодо публічної особи. Щодо відсутності доказів порушення особистих немайнових прав Позивача та моральної шкоди.

14.10.2024 представником ОСОБА_3 подано відповідь на відзив. Не погоджуючись із доводами, викладеними в відзиві на позовну заяву, вказав, що Позивачка не є політичним діячем та не є публічною особою в розумінні Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації. Позивачка, як журналістка, користується широкою свободою висвітлення резонансних питань (свободою вираження своїх поглядів), гарантованої статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Натомість, безпідставно піддалася навіть не критиці, як про це вказують Відповідачі, а відвертій образі, цькуванню з боку публічних осіб, блогерів із значною аудиторією, які мають значний вплив на суспільну думку. Поширена інформація є оціночним судженням, яке виражено в принизливій формі та відповідно до абз. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок поширення суб`єктивної думки в принизливій формі. Вживання терміну «проросійський» (наближеного до терміну «русня») щодо особи в умовах збройної агресії рф дискредитує особу, оскільки створює враження про начебто підтримку нею або схвалення дій, які держава-агресор вчиняє в Україні та проти українських громадян, тобто такий вираз є негативною інформацією, на підтвердження зазначеного надає Висновок спеціаліста від 14.10.2024. Відповідачі спровокували негативне враження у суспільстві про Позивачку, поширюючи про неї негативну інформацію, а наявність шкоди особистим немайновим правам Позивачки доводиться встановленням негативного характеру поширеної інформації та особистим ставленням Позивачки до такої інформації. 

08.11.2024 представником ОСОБА_4 , ОСОБА_9 подано заперечення (на відповідь на відзив). Вказує, що спірне висловлювання є оціночним судженням щодо публічної особи, яке здійснене в рамках реалізації права на свободу слова, та не є таким, що виражене у принизливій, брутальній формі, а твердження Позивача про намір Відповідача – 1 та Відповідача – 2 «тиснути на журналістку з метою примусити її мовчати» а також твердження про брутальність та принизливий характер спірного висловлювання є суб`єктивною і нічим недоведеною думкою Позивача. Зі спірного посту, висловлювання у пості взагалі незрозуміло, щодо кого саме здійснено спірне висловлювання, кого саме воно стосується, якого кола осіб, чи, можливо, якогось коментаря під постом Позивача. Тобто, фактично, сама ж Позивач ідентифікувала себе як «русня». Висновок спеціаліста за результатами проведення лінгвістичного (семантико – текстуального) дослідження підписаний спеціалістом ОСОБА_10 у період, коли його свідоцтво вже було недійсним у зв`язку зі звільненням з КНДІСЕ. Відсутні будь – яких докази отримання моральної шкоди, навіть на 1 гривню.

15.11.2024 представником ОСОБА_4 подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи №757/40170/24-ц, у якому просила долучити в якості доказу відповідь на адвокатський запит Міністерства юстиції України від 15.11.2024 року та Визнати висновок спеціаліста за результатами проведення лінгвістичного (семантико – текстуального) дослідження підписаний спеціалістом Ірхіним Ю.Б. 14.10.2024 року неналежним, недопустимим, недостовірним, недостатнім доказом.

09.10.2024 представник відповідачів ОСОБА_4 , Проніна Є.Г. через Електронний суд подала клопотання про роз`єднання позовних вимог та направлення за територіальною підсудністю.
25.12.2024 ухвалою Печерського районного суду м. Києва роз`єднано позовні вимоги до відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_9  у самостійні провадження і передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області та Подільського районного суду м. Києва.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25.12.2024 року цивільну справу передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
10.03.2025 цивільна справа надійшла до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 березня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі.
25.04.2025 представником ОСОБА_4 було подано пояснення, у яких представник вказувала, що з метою процесуальної економії не вбачає за доцільне повторно подавати повний масив інформації, що міститься з матеріалах справи, переданих із Печерського районного суду м. Києва. 
02.09.2025 представником ОСОБА_3 було подано клопотання, у якому просив подані Позивачкою заяви по суті взяти до уваги під час розгляду справи. 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.02.2026 заяву представника Позивачки про відвід головуючої судді Козак І.А. від 27.02.2026  задоволено. Відведено суддю Києво-Святошинського районного суду Київської області Козак Ірину Адамівну від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації, шляхом визнання інформації такою, що виражена у принизливій формі, відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.03.2026 прийнято до провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації, шляхом визнання інформації такою, що виражена у принизливій формі, відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні представник Позивачки позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов.
У судовому засіданні представник Відповідача проти позову заперечувала, просила відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, обґрунтування позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наведених нижче підстав.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ст. 270 ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи належить, зокрема, право на повагу до гідності та честі.
Згідно зі ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.
За змістом статей 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Відповідно до ст.ст. 23, 280 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її особистого немайнового права, зокрема, у разі приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації. 
Відповідності до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Як роз`яснено у п.19 цієї постанови, якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. 
Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
При розгляді справи судом встановлено, що 01.07.2024 ОСОБА_4 опублікував допис в Telegram-каналі «Лачен пише» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 , де розмістив скріншоти публікацій Позивачки у соціальній мережі Facebook з власним коментарем «І ця русня в Києві». Поширення вказаної інформації ОСОБА_4 підтверджується звітом за результатами фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» консорціум «Український центр підтримки номерів і адрес» від 29.07.2024 №225/2024-ЗВ.
Відповідно до заперечення (на відповідь на відзив) представник ОСОБА_4 вказує, що зі спірного посту, висловлювання у пості взагалі незрозуміло, щодо кого саме здійснено спірне висловлювання, кого саме воно стосується, якого кола осіб, таке твердження суд оцінює критичну.
Так аналіз публікації в Telegram-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (ІНФОРМАЦІЯ_1 ) свідчить про те, що текстовий коментар ОСОБА_4 не є ізольованим висловом, а становить єдине ціле з візуальним контентом, розміщеним у тому ж дописі. Допис містить скріншоти публікацій із соціальної мережі Facebook, на яких чітко відображено ім`я та прізвище користувача « ОСОБА_11 », а також її фотокартку. ОСОБА_12 вказівного займенника «ця» у фразі «І ця русня в Києві» безпосередньо відсилає читача до суб`єкта, зображеного на скріншотах, що додані до тексту. Це створює нерозривний логічний зв`язок між фразою «І ця русня в Києві» та конкретною особою, а саме ОСОБА_3 .
ОСОБА_4 не заперечується факт поширення інформації «І ця русня в Києві» в Telegram-каналі «Лачен пише» за посиланням https://t.me/lachentyt/42834.
На підставі наведеного суд вважає, що позивачем, доведено факт поширення ОСОБА_4 інформації «І ця русня в Києві» та те, що поширена інформація стосується ОСОБА_3 .
Щодо доводів про те, що інформація «І ця русня в Києві» є висловленою в принизливій формі.
Академічний словник української мови в 11-ти томах надає таке пояснення слова принизливий: «який ображає гідність» (Словник української мови: в 11 томах. – Т. 7. – К., 1976. – С. 690). 
Відповідач, обґрунтовуючи поширення вказаної інформації, вказував, про те, що  ОСОБА_3 причетна до розповсюдження інформації із завідомо закладеним змістом та посилом для суспільства, який викликає агресію всередині українського суспільства. 
Суд звертає увагу, що Позивачка є громадянкою України, журналісткою.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну підтримку медіа, гарантії професійної діяльності та соціальний захист журналіста» журналіст – це творчий працівник суб`єкта у сфері медіа, який професійно збирає, одержує, створює, редагує, поширює і забезпечує підготовку інформації для медіа. Статус журналіста підтверджується документом, виданим суб`єктом у сфері медіа, професійною чи творчою спілкою журналістів. 
Відповідно до п. 1, 5 ч. 1 ст. 111 Закону України «Про державну підтримку медіа, гарантії професійної діяльності та соціальний захист журналіста» журналіст має право: під час виконання професійних обов`язків здійснювати письмові, аудіо- та відеозаписи із застосуванням необхідних технічних засобів, крім випадків, передбачених законом; поширювати підготовлені ним матеріали (фонограми, відеозаписи, письмові тексти тощо) за власним підписом (авторством) або під умовним ім`ям (псевдонімом). 
Відповідно до пункту 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади. Позитивні зобов`язання згідно зі статтею 10 Конвенціі? вимагають від держав під час запровадження ефективноі? системи захисту журналістів, створити середовище, яке сприяє участі в громадському обговоренні всіх відповідних осіб, даючи і?м змогу без страху виражати своі? погляди та ідеі?, навіть якщо вони суперечать поглядам та ідеям, які відстоює офіціи?на влада або значна частина громадськості, викликають у них роздратування або шокують і?х (Dink v. Turkey, 2010, § 137; Khadija Ismayilova v. Azerbaijan, 2019, § 158; Huseynova v. Azerbaijan, 2017, § 120; Tagiyeva v. Azerbaijan, 2022, § 78; Gas?i and Others v. Serbia, 2022, § 78). 
ЄСПЛ неодноразово вказував, що свобода вираження поглядів становить одну з основних основ демократичного суспільства. Згідно з пунктом 2 статті 10 Конвенції, вона застосовується не лише до «інформації» або «ідей», які сприймаються прихильно або вважаються необразливими чи такими, що викликають байдужість, але також і до тих, які ображають, шокують або викликають занепокоєння держави чи будь-якої верстви населення. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких не існує «демократичного суспільства» (див. Prager and Oberschlick v. Austria, 26 April 1995, § 38, Series A no. 313; Castells v. Spain, 23 April 1992, § 42, Series A no. 236; Handyside v. the United Kingdom, 7 December 1976, § 49, Series A no. 24). Зокрема, свобода преси дає громадськості один із найкращих засобів для виявлення та формування думки щодо ідей та поглядів своїх політичних лідерів. Зокрема, це дає політикам можливість обміркувати та прокоментувати проблеми громадської думки; таким чином, це дозволяє кожному брати участь у вільних політичних дебатах, які є суттю концепції демократичного суспільства (див. Lingens v. Austria, 8 July 1986, § 42, Series A no. 103; Castells v. Spain, 23 April 1992, § 43, Series A no. 236).
Як традиційні ЗМІ (телебачення, радіо, преси, інтернет-портали), так і нові сучасні ЗМІ (соціальні мережі, месенджери, блоги) відіграють ключову роль у формуванні думок і розвитку громадської думки в силу завдання цієї професії. Вони не тільки інформують про події, що відбуваються, а висвітлюють різноманітність думок та поглядів на ключові проблеми у суспільстві та державі, тим самим сприяють становленню та укріпленню демократії. Одна із функцій медіа – контроль за діями влади. Політологи часто називають журналістів «четвертою владою» або «сторожовим псом демократії»/«Watchdog». У справі Юэk v. Turkey (no. 2), 36493/17, §175 ЄСПЛ вказав, що хоча преса не повинна переступати певні межі, зокрема, щодо запобігання заворушенням і захисту репутації інших осіб, її обов`язок, тим не менш, полягає в тому, щоб поширювати - у спосіб, що відповідає її зобов`язанням і відповідальності, - інформацію та ідеї з усіх питань, що становлять суспільний інтерес. Стаття 10 захищає не тільки зміст висловлених ідей та інформації, але й форму, в якій вони передаються. Завданням преси є не лише передача такої інформації та ідей; громадськість також має право на їх отримання. Якби це було інакше, преса не змогла б виконувати свою життєво важливу роль «громадського сторожового пса». 
Тому позивачка, користується широкою свободою висвітлення резонансних питань (свободою вираження своїх поглядів), гарантованої статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а  ОСОБА_4 фактично пов`язує вживання спірного висловлювання саме з професійною діяльністю позивачки як журналістки. Суд зважує, що якщо професійна діяльність Позивачки викликає у Відповідача незгоду, це не є підставою для поширення інформації у формі образ. Така форма вираження поглядів Відповідача не є конструктивною критикою журналістської діяльності Позивачки, дії Відповідача спрямовані на дискредитування особистості Позивачки в умовах широкомасштабного вторгнення російської федерації.
Збройна агресія російської федерації проти України розпочалася 20.02.2014 з військової операції збройних сил російської федерації із захоплення (тимчасової окупації) частини території України - Кримського півострова, після чого росія перейшла до наступного етапу - війни на українському Донбасі. 24 лютого 2022 року Російська Федерація розпочала відкриту агресивну війну проти України. Факт державного тероризму з боку Російської Федерації підтверджений резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 2 березня 2022 року та від 24 березня 2022 року. Європейським Парламентом ухвалено резолюцію від 23.11.2022 № 2022/2896(RSP), відповідно до якої рф визнано державою-спонсором тероризму. У статті 2 Закону України «Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії Російської Федерації як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну» закріплено, що Російська Федерація є державою-терористом, однією з цілей політичного режиму якої є геноцид Українського народу, фізичне знищення, масові вбивства громадян України, вчинення міжнародних злочинів проти цивільного населення, використання заборонених методів війни, руйнування цивільних об`єктів та об`єктів критичної інфраструктури, штучне створення гуманітарної катастрофи в Україні або окремих її регіонах. Пропаганда російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії Російської Федерації як держави-терориста проти України забороняється. Використання символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну відповідно до умов, визначених цією статтею, є окремим видом пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії Російської Федерації як держави-терориста проти України.
Фраза «І ця русня» вказує на приналежність ОСОБА_3 до середовища агресора або підтримку дій рф. У сучасному українському суспільному контексті, де сформовано стійку відразу до всього російського, таку характеристику неможливо сприймати інакше, як принизливу та таку, що має на меті викликати суспільний осуд.
Підтвердженням того, що інформація «І ця русня в Києві» є негативною, та такою, що висловлена в принизливій формі, принижує честь, гідність та завдає шкоду діловій репутації ОСОБА_3 є Висновок спеціаліста від 14.10.2024. Доводи Відповідача, що висновок спеціаліста за результатами проведення лінгвістичного (семантико – текстуального) дослідження підписаний спеціалістом ОСОБА_10 у період, коли його свідоцтво вже було недійсним у зв`язку зі звільненням з КНДІСЕ, не беруться до уваги, у зв`язку із наступним. 
Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.
Положення даного Закону визначають три категорії суб`єктів судово-експертної діяльності: 1) державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності; 2) судові експерти, які не є працівниками зазначених установ; 3) інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань. 
Відповідно до Висновку від 14.10.2025 ОСОБА_10 має вищу філологічну освіту другого рівня за ступенем магістра (диплом НОМЕР_1 ), вищу психологічну освіту другого рівня за ступенем магістра (диплом ДСК НОМЕР_2 ), науковий ступінь кандидата психологічних наук (диплом НОМЕР_3 ) (PhD) та вчене звання доцента (атестат 12ДЦ № НОМЕР_4 ), якому 03.12.2019 був присвоєний вищий кваліфікаційний клас судового експерта (наказ КНДІСЕ від 03.12.2019 №184к), має стаж практичної експертної роботи з 1998 року, в тому числі, з 2012 року до 2015 року в Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі Міністерства внутрішніх справ України за спеціальністю 14.1«Психологічні дослідження», з 2015 року до 2023 року в Київському науково-дослідному інституті судових експертиз Міністерства юстиції України за експертними спеціальностями 1.2 «Лінгвістичне дослідження писемного мовлення», 1.2 «Лінгвістичне дослідження мовлення», 7.3 «Лінгвістичне дослідження усного мовлення» та 14.1 «Психологічні дослідження».
З огляду на значний практичний досвід у сфері лінгвістичного дослідження мовлення ОСОБА_10 належить до третьої категорії суб`єктів судово-експертної діяльності (фахівець в галузі лінгвістики). Відтак, висновок спеціаліста від 14.10.2025 розцінюється судом як належний доказ у цій справі. Натомість доказів протилежного відповідач не надав.
Також судом відхиляються аргументи Відповідача щодо більш широких меж критики до Позивачки, як публічної особи. Відповідач обґрунтовує публічність Позивачки, зокрема, тим, що за версією журналу «Фокус» Позивачка відзначена серед сотні найвпливовіших жінок України у 2021 році, а також кількістю осіб, які стежать за Позивачкою у мережі Facebook.
Суд вказує, що Позивачка не є політичним діячем та не є публічною особою в розумінні Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації. Крім того, вказані доводи Відповідача щодо відзначення Позивачки у рейтингу у 2021 році не підвереджують той рівень публічності Позивачки у 2024 році (станом на поширення оскаржуваного висловлювання), який би виправдовував поширення щодо неї інформації про її приналежність до середовища держави-агресора або підтримку дій рф.
Відповідачем висловлено інформацію «І ця русня в Києві» у формі образи, що порушує особисті немайнові права Позивачки. 
Оскільки поширена ОСОБА_4 інформація містить образливий вираз щодо ОСОБА_3 , тобто суб`єктивну думку не про об`єкт, а про суб`єкт, висловлювання у принизливій формі, що принижує честь, гідність і ділову репутацію особи, на користь останньої підлягає відшкодуванню моральна шкода.
Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тлумачення положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61 1132св22).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
Отже, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 зазначала про те, що неправомірні дії ОСОБА_4 завдали їй моральної шкоди, яка підлягає стягненню на її користь. При цьому Позивачкою обґрунтовано розмір заявленої нею моральної шкоди, який, на думку позивача, становить 1 грн.
Суд вважає, що Позивачкою доведено поширення Відповідачем щодо неї інформації образливого характеру, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію.
З огляду на зазначене, Суд вважає, що наявні підстави для відшкодування з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 1 грн. Вказаний розмір моральної шкоди не може бути надмірним тягарем для ОСОБА_4 і відповідає засаді пропорційності.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами(стаття 141 ЦПК України).
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
На підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Позивачкою при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 18 633, 60 грн. 
Ухвалою Печерського районного суду у м. Києві суду від 25.12.2024 роз`єднано позовні вимоги до відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_9  у самостійні провадження і передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області та Подільського районного суду м. Києва. 
Києво-Святошинського районним судом Київської області було розглянуто позовні вимоги до ОСОБА_4 , а саме одну немайнову вимогу та одну майнову вимогу про відшкодування моральної шкоди, відтак сума судового збору, яка підлягає відшкодуванню становить 2 422,40 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, судові витрати, понесені позивачкою, пов`язані з розглядом справи, слід покласти на відповідача.
Керуючись ст.ст. 141, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації шляхом визнання інформації такою, що виражена у принизливій формі, відшкодування моральної шкоди – задовольнити повністю.
Визнати опубліковану 01 липня 2024 року ОСОБА_4 в Telegram-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_6 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 , інформацію, а саме: «І ця русня в Києві» такою, що висловлена в принизливій формі, принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 . 
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1 (однієї) гривні 00 копійок, заподіяної приниженням честі, гідності та ділової репутації внаслідок поширення інформації у принизливій формі.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві грн. 40 коп.) судового збору за подання позовної заяви.

Інформація про сторони:
Позивач: ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_5 ).
Відповідач: ОСОБА_4 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення виготовлено 22.04.2026 року.

Суддя     Наталія ПІНКЕВИЧ