Справа № 991/2364/23
Провадження 1-кп/991/135/23

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД 

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2026 року          м.Київ

Вищий антикорупційний суд у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинувачених: ОСОБА_5 (в режимі відеоконференцзв`язку), ОСОБА_6 (в режимі відеоконференцзв`язку), ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі відеоконференцзв`язку), ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисників: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 
представників цивільних відповідачів: ОСОБА_20 , ОСОБА_21 (в режимі відеоконференцзв`язку), ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду заяви захисників ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , про відвід прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_4 , подану в межах об`єднаного кримінального провадження № 52017000000000209 від 24 березня 2017 року та № 52022000000000276 від 22 вересня 2022 року за обвинуваченням:
ОСОБА_25 та ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України,
ОСОБА_26 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України,
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Вищого антикорупційного суду перебуває об`єднана кримінальна справа № 991/2364/23.
10.04.2026 під час судового засідання захисники ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 заявили відвід прокурору ОСОБА_4 , обґрунтовуючи його попередньою участю як детектива НАБУ у цьому ж провадженні, безпосередньою участю в проведенні всіх слідчих (розшукових) дій (обшуки, тимчасові доступи), збиранням більшості доказів, ініціюванням оскарження рішень про закриття провадження, а також наміром допитати його як свідка. На думку захисту, це створює конфлікт функцій досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення, порушує принцип безсторонності, свідчить про обвинувальний ухил та викликає обґрунтовані сумніви в неупередженості прокурора (п. 3 ч. 1 ст. 77 КПК України). Крім того, захист вважав незаконними постановами керівника САП, якими на ОСОБА_4 покладено обов`язки прокурора у кримінальних провадженнях.
Заяви підтримали захисники ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , обвинувачений ОСОБА_10 та інші учасники зі сторони захисту, а також представники цивільних відповідачів.
Прокурор ОСОБА_4 заперечив проти відводу, зазначивши, що ст. 77 КПК України не містить заборони для особи, яка раніше здійснювала досудове розслідування, підтримувати державне обвинувачення в тому ж провадженні. Збір доказів був його процесуальним обов`язком, а оскарження закриття провадження - реалізацією прав, передбачених КПК України. Прокурор ОСОБА_3 підтримав позицію прокурора ОСОБА_4 , наголосивши, що оцінку доказів здійснює виключно суд.
Заслухавши думку учасників провадження, оцінивши доводи заяв про відвід, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що постановами заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_27 від 02.04.2026, винесеними на підставі ст. 36, 37, 110 КПК України, на прокурора третього відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва прокуратури ОСОБА_4 покладено повноваження прокурора у кримінальних провадженнях № 52017000000000209 від 24.03.2017 та № 52022000000000276 від 22.09.2022. 
Згідно матеріалів кримінального провадження до призначення на посаду прокурора ОСОБА_4 брав участь у розслідуванні даних кримінальних проваджень в статусі детектива.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для відводу прокурора, про які заявили захисники, суд виходить з наступного. 
Відвід прокурора можливий виключно за наявності обставин, визначених у ст. 77 КПК України. 
Зокрема, пунктом 2 частини 1 відповідної статті передбачено неможливість участі прокурора у разі його попередньої участі у цьому ж провадженні як слідчого судді, судді, захисника або представника, свідка, експерта, спеціаліста, представника персоналу органу пробації чи перекладача.
Разом із тим, попередня участь особи у кримінальному провадженні як слідчого (детектива), у тому числі детектива Національного антикорупційного бюро України, не віднесена законодавцем до переліку обставин, що виключають участь прокурора у цьому ж провадженні.
На переконання суду відсутність такої заборони є не прогалиною у законодавстві, а свідомим вибором законодавця.
Порівняльний аналіз положень ст. 75 та ст. 77 КПК України свідчить, що законодавець встановив значно ширші обмеження щодо повторної участі саме судді, що обумовлено особливим статусом суду як незалежного та неупередженого арбітра (ст. 129 Конституції, ст. 6 §1 ЄКПЛ).
Натомість прокурор та слідчий (детектив) є представниками сторони обвинувачення (ст. 3 ч. 1 п. 19 КПК України), процесуальні функції яких спрямовані на реалізацію публічного обвинувачення у кримінальному провадженні, підтримання якого в суді здійснюється прокурором. У зв`язку з цим законодавець не встановив для прокурора аналогічної заборони повторної участі у провадженні після здійснення ним функцій слідчого (детектива), що свідчить про свідоме нормативне розмежування процесуального статусу суду та сторони обвинувачення.
Суд також враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, як і слідчий, зобов`язаний забезпечити всебічне, повне та неупереджене дослідження обставин кримінального провадження, виявляючи як обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують особу.
Здійснення як детективом так і прокурором сукупності процесуальних дій, які передбачені законом на стадії досудового розслідуванням (складання чи погодження повідомлення про підозру, клопотання про застосування запобіжного заходу чи складання та погодження обвинувального акту), жодним чином не свідчить про те, що ці особи не можуть брати участь у розгляді кримінального провадження в суді та виконувати функції з підтримання обвинувачення.
В протилежному випадку за логікою захисту всі прокурори, які брали безпосередню активну участь на стадії досудового розслідування, не мали б права брати участь у розгляді справи в суді, що прямо суперечить вимогам закону.
Сам по собі факт здійснення особою раніше функцій слідчого (детектива) у цьому ж кримінальному провадженні не свідчить про її особисту заінтересованість у результатах розгляду справи або про інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви у неупередженості прокурора.
Право ж обвинуваченого на справедливий суд, гарантоване ст. 6 ЄКПЛ, забезпечується, передусім, незалежністю та безсторонністю суду, який здійснює розгляд кримінального провадження по суті.
Отже, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що участь прокурора у цьому кримінальному провадженні після виконання ним функцій слідчого (детектива) не створює конфлікту інтересів, не суперечить вимогам кримінального процесуального закону та сама по собі не є підставою для його відводу.
Суд, оцінюючи доводи сторони захисту щодо наявності підстав для відводу прокурора, також враховує положення пункту 3 ч. 1 ст. 77 КПК України, відповідно до яких прокурор не має права брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.
Зазначена норма має оціночний характер та підлягає застосуванню з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження. При цьому такі обставини повинні бути не абстрактними чи гіпотетичними, а підтвердженими належними і допустимими доказами, які свідчать про особисту заінтересованість прокурора або інші фактори, що об`єктивно можуть вплинути на його процесуальну поведінку.
Відповідно до ч. 5 ст. 80 КПК України, обов`язок доведення обставин, які є підставою для відводу, покладається на сторону, яка заявляє відвід. Ненадання стороною захисту доказів на підтвердження своїх доводів свідчить про те, що ці доводи носять характер припущення.
Під час розгляду заяв про відвід таких доказів стороною захисту не надано та про їх наявність не повідомлено.
Таким чином, відсутність конкретних, об`єктивно встановлених обставин, що викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості прокурора, виключає можливість застосування пункту 3 ч. 1 ст. 77 КПК України як підстави для його відводу.
Суд також перевірив доводи сторони захисту щодо необхідності відводу прокурора у зв`язку з наміром його допиту як свідка у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до правової природи інституту відводу, закріпленого у КПК України, відвід є процесуальним механізмом усунення вже існуючих обставин, які перешкоджають участі особи у кримінальному провадженні, а не засобом превентивного реагування на можливі майбутні процесуальні ситуації.
Сам по собі намір сторони захисту ініціювати виклик прокурора як свідка не свідчить про наявність на момент розгляду заяви обставин, передбачених ст. 77 КПК України, оскільки до моменту фактичного виклику та допиту особи у встановленому законом порядку статус свідка у неї не виникає.
Судом встановлено, що у межах даного кримінального провадження прокурор ОСОБА_4 статусу свідка не набував, у якості свідка не допитувався, а постановою уповноваженої особи включений до групи прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво у відповідному кримінальному провадженні.
Отже, наведені доводи сторони захисту не можуть розцінюватися як належна правова підстава для відводу прокурора.
Разом із тим суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 65 КПК України свідком є особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Такі обставини визначені в ст. 91 КПК України та ними, зокрема, є подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) , винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та ін. Відповідно, предметом показань свідка є фактичні дані про обставини об`єктивної дійсності, які підлягають встановленню у справі.
Натомість процесуальні рішення та дії слідчого чи прокурора (зокрема, прийняття постанов, ініціювання слідчих (розшукових) дій, повідомлення про підозру тощо) мають владно-розпорядчий характер, здійснюються у межах наданих законом повноважень з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, та оформлюються відповідними процесуальними документами.
Особа, яка вчинила процесуальні дії чи прийняла рішення, не набуває статусу свідка з цих підстав і не зобов`язана свідчити перед судом, на відміну від особи, яка стала свідком злочину.
Перевірка законності, обґрунтованості таких рішень і дій реалізується іншим правовим щляхом. Заявлення ж відводу з метою підмінити оскарження процесуальних дій допитом їх виконавця, є неприйнятним.
Таким чином, намір сторони захисту допитати прокурора з приводу мотивів прийняття ним процесуальних рішень або законності його дій (як детектива) виходить за межі предмета доказування у кримінальному провадженні та не відповідає правовій природі інституту свідка, не породжує у цієї особи статусу свідка у розумінні ст. 65 КПК України, а відтак - не створює несумісності процесуальних ролей ні в поточний момент, ні в перспективі.
Суд також враховує, що особа, яка здійснювала процесуальні повноваження слідчого чи прокурора у конкретному кримінальному провадженні, не є незалежним спостерігачем подій, а виступає суб`єктом владних повноважень, у зв`язку з чим її допит як свідка щодо власних процесуальних дій суперечив би суті та призначенню доказування.
В контексті суті процесу доказування суд наголошує, що джерелом доказів є показання, а показання - це відомості про факти. Оцінка законності процесуальних рішень - це питання права, яке вирішує суд, а не свідок.
За таких обставин відсутні як фактичні, так і потенційні правові підстави для висновку про несумісність процесуального статусу прокурора із можливим статусом свідка у цьому кримінальному провадженні.
Загалом суд не відкидає можливості допиту детектива як свідка як абсолютно неприйнятного факту. Однак зазначає, що предмет таких показань обмежений обставинами, які детектив особисто сприймав і які не охоплені процесуальними документами, так як показання детектива не можуть замінювати собою зміст цих документів. У разі внесення клопотання про допит детектива суд зобов`язаний з`ясувати, чи стосуються заявлені питання обставин, щодо яких детектив може бути допитаний відповідно до наведених критеріїв, і вирішити клопотання з урахуванням сукупності інших обставин кримінального провадження. 
Що стосується тверджень захисту про незаконність постанов керівника САП про зміну групи прокурорів, то суд зазначає, що надати відповідну оцінку вказаним доводам суд зможе виключно за наслідками судового розгляду, однак згідно ст. 77 КПК України такі доводи не є підставою для відводу прокурора. 
У зв`язку з наведеним суд дійшов висновку, що заявлені відводи є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 77, 80, 81, 369, 370, 372, 376 КПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяв захисників ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 про відвід прокурора ОСОБА_4 .
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1