ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/9028/25 Головуючий суддя І інстанції Теслікова І. І.
Провадження № 22-ц/818/931/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про спонукання виконати або припинити певні дії

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бойко Романа Миколайовича на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2025 року, у цивільній справі № 638/9028/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання дитини та матеріального утримання батьком неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в :
У травні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Карпухін Дмитро Юрійович звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про встановлення факту самостійного виховання дитини та матеріального утримання батьком неповнолітньої дитини, в якому просив суд: встановити факт, що ОСОБА_1 самостійно, без участі матері, виховує та утримує малолітню доньку – ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовна заява мотивована тим, що з 26 червня 2010 року до 09 вересня 2019 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу має з відповідачем малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на теперішній час проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , в будинку який позивач орендує на підставі Договору оренди будинку у приватної особи від 27 серпня 2023 року. Позивач зазначає, що повністю займається вихованням, розвитком та утриманням дочки. Вони багато часу проводять разом, мають дружні стосунки. ОСОБА_4 самостійно вирішила проживати разом з батьком. Позивач є фізичною особою-підприємцем, має стабільний дохід та в повному обсязі здатен утримувати свою доньку, забезпечити їй належні умови для проживання, харчування, дозвілля та розвиток. Дочка навчається у Харківському приватному навчально-виховному комплексі «Авторська школа Бойка» Харківської області, позивач самостійно займається навчанням доньки.
Зазначив, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.05.2024 року по справі № 638/1769/24 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Він самостійним займається виховання дитини та матеріальним утримання своєї неповнолітньої дитини. Встановлення факту самостійного виховання дитини необхідно для оформлення соціальної допомоги, тимчасового виїзду з дитиною за кордон, вирішення інших питань, пов`язаних із вихованням дитини, в т.ч. її навчання, лікування, відпочинком.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Бойко Роман Миколайович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недодержання норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами спростування обставин зазначених у позові, та під час розгляду справи, не надано жодного доказу участі матері у вихованні та утримання доньки. Суд належним чином не дослідив доводів позивача та наданим на їх підтвердження доказам, не надав будь-якої оцінки, не визначився з характером спірних відносин і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Вказав, що посилання суду на правову позицію сформовану у постанові Великої Палати Верховного суду від 11 вересня 2024 у справі №201/5972/22, є необґрунтованим, оскільки предметом розгляду цієї справи була заява про встановлення факту самостійного виховання дитини у рамках окремого провадження.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскарження рішення суду відповідає.

Рішення суду мотивовано недоведеністю позовних вимог. Надані суду докази лише свідчать про факт проживання неповнолітньої доньки разом з батьком, що ніким не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факту ухилення матері від участі у вихованні та утриманні дитини.
Жодних доказів того, що будь-яка особа порушує, не визнає чи оспорює права позивача, а також документів, які б підтверджували існування складнощів щодо реалізації різних соціальних цілей, для оформлення соціальної допомоги, тимчасового виїзду з дитиною за кордон, вирішення інших питань, пов`язаних із вихованням дитини, в т.ч. її навчання, лікування, відпочинком не надано, як і не надано доказів відповідної відмови компетентних органів у вирішенні зазначених ним у позові питань за відсутності судового рішення. При цьому суд вважає, що факт самостійного виховання позивачем дитини може бути підставою (обставиною), яка підлягає доведенню під час розгляду судової справи про захист конкретних прав чи свобод позивача і не потребує додаткового попереднього його встановлення судом. На думку суду, встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини не породжує ті юридичні наслідки, про які зазначено у заяві, та від встановлення судом таких фактів не залежить виникнення, зміна особистих прав заявника як батька, про які він зазначив у позові.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.
Матеріалами справи підтверджується та судом встановлено, що Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкова Харківського міського управління юстиції, зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 актовий запис № 853.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2019 року по справі № 638/8386/19 розірвано шлюб, зареєстрований 26.06.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкова Харківського міського управління юстиції, між ОСОБА_1 1988 року народження та ОСОБА_2 1991 року народження, актовий запис №853.
Згідно з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 28 грудня 2010 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьки: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.05.2024 року по справі № 638/1769/24 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На підставі Договору оренди будинку у приватної особи від 27 серпня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 мешкає разом зі своєю родиною. 
Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 28 березня 2024 року, проведеного за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що будинок у доброму санітарному стані, облаштований необхідними меблями та технікою для проживання. Для дитини виділено окрему кімнату, яка облаштована меблями, спальним місцем, шафою, місцем для навчання та технікою.
ОСОБА_3 навчається у Харківському приватному навчально-виховному комплексі «Авторська школа Бойка» Харківської області (61070, м. Харків, вул. Освітянська, 7, ЄДРПОУ 31886805), на підставі Договору № 14747/23 від 17 серпня 2023 року про надання освітніх послуг в «Авторській школі Бойка», укладеному між навчальним закладом та ОСОБА_1 .
Довідкою (вих. № 01-17/10) від 08 січня 2024 року, виданою директором Харківського приватного навчально-виховного комплексу «АВТОРСЬКА ШКОЛА БОЙКА» Харківської області батькові ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), учениці 7 класу «Авторської школи Бойка», надана інформація, що батько – ОСОБА_1 контакт із школою підтримує, успішністю доньки цікавиться, з вчителями спілкується, на батьківських зборах по відеоконференції присутній. Довідку видано на підставі інформації класного керівника 7 класу ОСОБА_6 про участь батька у шкільному житті дитини.
Згідно довідки Харківського приватного навчально-виховного комплексу «АВТОРСЬКА ШКОЛА БОЙКА» Харківської області за Вих.№01 17/10 від 08 січня 2024 року, вбачається, що мати дитини, ОСОБА_2 , із сім`єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходила, на батьківські збори не з`являлась.
Відповідно до Довідки від 23 січня 2024 року за № 01-20/26, виданої директором Комунального закладу «Харківський обласний палац дитячої та юнацької творчості», ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з вересня 2015 року дотепер навчається в гуртку народного художнього колективу ансамблю танцю «Щасливе дитинство» Комунального закладу «Харківський обласний Палац дитячої та юнацької творчості».
Як вбачається з характеристики, підтверджується належне виховання батьком дочки ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), яка є вихованкою гуртка народного художнього колективу ансамблю танцю «Щасливе дитинство», виданою 23 січня 2024 року Комунальним закладом «Харківський обласний Палац дитячої та юнацької творчості».
З характеристики вбачається, що дитина, ОСОБА_4 -навчається в гуртку народного художнього колективу ансамбля танцю « ІНФОРМАЦІЯ_4 . За цей час вона зарекомендувала себе талановитою танцюристкою, сумлінною, дисциплінованою, працелюбною вихованкою. Вона добре навчається, гарно і швидко запам`ятовує навчальний матеріал. Дівчина фізично розвинена, бере активну участь у міжнародних, всеукраїнських фестивалях, конкурсах з народного танцю, обласних та міських заходах. Вона дуже дружня, добра, з повагою ставиться до всіх дітей у групі основного складу ансамблю. Користується повагою серед педагогічних працівників відділу. Стримана, врівноважена, самокритична, щира, доброзичлива та чесна. 
Також, характеристикою, підтверджується, що ОСОБА_7 , батько дівчини, бере активну участь у навчанні та вихованні доньки. Протягом всіх років навчання в очному форматі він приводив та забирав її до закладу. З жовтня 2023 року по січень 2024 року ОСОБА_8 відвідує майстер-класи, які відбуваються в очному форматі, в супроводі батька. З приводу всіх організаційних питань бере участь батько, він здійснював фінансування поїздок доньки для участі у фестивалях-конкурсах протягом цих років (копія характеристики Комунального закладу «Харківський обласний Палац дитячої та юнацької творчості» (вих. № 01-20/25) від 23 січня 2024 року .
ОСОБА_1 - є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується Витягом з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12 січня 2024 року (копія Витягу з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12 січня 2024 року та 08.05.2025 року. 
Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця від 10 січня 2024 року, за 2023 рік загальна сума мого доходу склала 697081,23 грн, загальна сума єдиного податку – 23183,30 грн. 
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми нарахованого доходу (…) від 08.05.2025 року, за період з січня по грудень 2024 року, ОСОБА_1 отриманий доход 1414989,94 грн. (копія відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми нарахованого доходу (…) від 08.05.2025 року ). 
Відповідно до роздруківки військово-облікового документу « Резерв +» ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 є військовозобов`язаний, має бронювання до 31.01.2026 року.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив встановити факт самостійного виховання та утримання дитини.
Отже, заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).
Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.
За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.
При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).
Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.
Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Із вищенаведеного слідує, що встановлення факту самостійного виховання дитини можливе в ході вирішення питання про позбавлення одного з батьків батьківських прав та встановлення обставин невиконання одним із батьків батьківських обов`язків.
Тобто, за змістом наведених норм чинного законодавства з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Таким чином, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, в силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється, тобто вона може бути позбавлена батьківських прав щодо дитини на підставі пункту 2 частини 1статті 164 СК України.
Оскільки в Сімейному кодексі України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Оскільки, сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом, як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 201/5972/22 від 11 вересня 2024 року.
У позовній заяві позивач посилався на те, що встановлення факту самостійного виховання дитини необхідно для оформлення соціальної допомоги, тимчасового виїзду з дитиною за кордон, вирішення інших питань, пов`язаних із вихованням дитини, в т.ч. її навчання, лікування, відпочинком
З матеріалів справи вбачається, що згідно до роздруківки військово-облікового документу « Резерв +» ОСОБА_1 07.06.1988 року є військовозобов`язаний, на день розгляду справи судом по суті має бронювання до 31.01.2026 року (а.с.21 на звороті). Тому до спірних правовідносин не застосовується п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" №3543-XII, яким передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

В силу статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дітей не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей, а позивач не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання дитини сторін, мати умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації своїх батьківських прав.
Розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини з позивачем, що включає в себе обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини.
У даній справі позивачем не надано доказів, що в питанні виховання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачка ОСОБА_9 умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу.
Позивачем не доведено факту невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків, ухилення матері від участі у вихованні та утриманні доньки.
Судом не встановлено обставин, які б беззаперечно свідчили, що мати дитини не здатна виконувати свої батьківські обов`язки щодо дитини чи позбавлена у визначений законом спосіб можливості здійснення своїх батьківських прав стосовно дитини.
Ті обставини, що мати дитини проживає окремо, не свідчать про те, що позивач самостійно виховує дитину і може вважатися в розумінні закону «одиноким батьком», оскільки вказані обставини не позбавляють матір дитини батьківських прав і не залишають дитину без материнського виховання.
Також суду не надано доказів як того, що батько дитини самостійно несе витрати по її утриманні, так і доказів того, що матір дитини таких витрат не несе. Самі лише посилання позивача на вказані обставини не підтверджують факту самостійного утримання позивачем доньки, оскільки однозначно та достовірно не підтверджують вказаний факт.
За таких обставин доводи в апеляційній скарзі про те, що мати неповнолітньої дитини не приймає участі у її вихованні та утриманні, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновок суду щодо відсутності підстав для встановлення факту самостійного виховання доньки.
Крім того, утримання та виховання дитини батьком є законним його обов`язком який не потребує встановлення факту судом з тією метою, про яку зазначив позивач.
Доводи скарги про те, що правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 201/5972/22 від 11 вересня 2024 року не підлягає застосуванню з огляду на те, що справа була розглянута у позовному порядку, а не у порядку окремого провадження, колегія суддів не приймає, оскільки за змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує висновки касаційного суду щодо змісту відповідних норм права при їх застосуванні, викладених в постановах Верховного Суду, який не може різнитися у залежності від спірних правовідносинах. Нерелевантність обставин справи призводить до відсутності фактичних підстав, які визначені у диспозиції відповідної норми права, - для її застосування у відповідному спорі. Такий висновок ґрунтується на тому, що у цивільному судочинстві діє комплексний принцип верховенства права, ст. 10 ЦПК України, ст. 8 Конституції України, який передбачає правову визначеність, що стосується якості закону та легітимних очікувань, які на ньому ґрунтуються, та остаточності судових рішень, res judicata. 
З огляду на це є актуальним для обставин цієї справи правовий висновок, на який покликався суд першої інстанції, що був висловлений у п.п. 73-74 постанови від 11 вересня 2024 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 201/5972/22 щодо невідчужуваності передбачених у СК України сімейних прав та обов`язків, які мають особистий характер, тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, і такі права та обов`язки припиняються лише відповідно до певних юридичних фактів, (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім). 
А тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявлені у даній справі позовні вимоги, за недоведеності підстав для припинення батьківських прав та обов`язків матері, - є безпідставними. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до підстав позову та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстави для зміни або перерозподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України відсутні.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бойко Романа Миколайовича – залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2025 року-залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 18 березня 2026 року.

Головуючий        В.Б.Яцина

Судді колегія   Н.П.Пилипчук

О.Ю.Тичкова