Справа № 279/4928/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2026 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Буткевича М.І., за участі секретаря судового засідання Беляєвої А.М., представника відповідача Біленького В.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (далі – позивач) до ОСОБА_1 (відповідач), про відшкодування майнової шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и в:

12.08.2025 позивач звернувся до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області із вказаним позовом, в якому просить стягнути відповідача 256 262,58 грн майнової шкоди, заподіяної ДТП. Позов вмотивовано тим, що 31.05.2024 відповідач, керуючи власним автомобілем «Фольксваген», пошкодив автомобіль «Тойота» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), який застрахований позивачем за договором добровільного страхування наземного транспорту. Вартість відновлюваного ремонту вказаного застрахованого автомобіля склала 256 262,58 грн, яку позивач сплатив авансовим платежем 16.02.2024 на рахунок СТО ТОВ «Стар-Кар», яке здійснило ремонт автомобіля. Оскільки цивільна відповідальність відповідача як власника транспортного засобу застрахована не була, позивач просить стягнути вартість відновлювального ремонту з відповідача як заподіювача шкоди.
22.09.2025 справу направлено за підсудністю до Житомирського районного суду Житомирської області. 
14.10.2025 відкрито спрощене провадження, сторонам визначено строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь.
Представник відповідача подав відзив, з якого вбачається, що відповідач заперечує проти позову. Зазначає, що відповідач як учасник бойових дій був звільнений від укладення договору обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, і відповідальність за шкоду, заподіяну ним, несе МТСБУ в межах ліміту відповідальності в розмірі 160 000 грн., а тому до нього може бути заявлено вимогу тільки в розмірі різниці між фактичними витратами на відновлювальний ремонт автомобіля та вказаним лімітом, тобто 96 262,58 грн. Разом із цим, долучені до позовної заяви копії документів (платіжної інструкції про перерахування позивачем 1 000 000 грн. авансу СТО ТОВ «Стар-Кар», згоди позивача на списання з цього авансу 256 262,58 грн вартості відновлювального ремонту вказаного вище автомобіля), а також отримані відповідачем від СТО ТОВ «Стар-Кар» копії документів (акта виконаних робіт, в якому зазначено форму розрахунків «готівка», бухгалтерської довідки, яка не є первинним бухгалтерським документом) не доводять здійснення позивачем фактичних витрати по оплаті ремонту вищевказаного автомобіля у розмірі позовних вимог.
9.12.2025 суд перейшов до розгляду справи в загальному провадженні з викликом сторін.
9.02.2026 позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог до 96 262,58 грн (а.с. 126).
В судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення проти позову з мотивів і підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових письмових поясненнях.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
12.06.2023 позивач як страховик уклав із ОСОБА_2 (страхувальник) договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО», за умовами якого були застраховані майнові інтереси страхувальника щодо його автомобіля «Тойота Хайлендер», реєстраційний номер НОМЕР_2 , із страховою сумою 1 900 000 грн (а.с. 12-13, 80-88). 
31.05.2024 відповідач, керуючи автомобілем Фольксваген, реєстраційний номер НОМЕР_3 , у м. Житомирі, скоїв зіткнення з автомобілем «Тойота Хайлендер», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не надавши йому дорогу. Внаслідок ДТП транспортні засоби механічно пошкоджені. Винним у ДТП визнано відповідача, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 29-30, 73). Внаслідок ДТП, зокрема, було пошкоджено переднє праве крило, праву фару та передній бампер автомобіля «Тойота» (а.с. 74 зворот).
Вартість збитків, заподіяних пошкодженням автомобіля «Тойота», станом на 31.05.2024 становить 196 178,62 грн (звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 18.06.2024 № 37982, а.с. 16-20). При цьому суд відкидає доводи представника відповідача щодо недопустимості вказаного звіту як доказу, оскільки ці доводи істотно не впливають на допустимість та достовірність наведених у звіті відомостей, а в цілому зводяться до відсутності окремих реквізитів документів.
Вартість ремонту автомобіля «Тойота» згідно із ремонтною калькуляцією становить 302 256,81 грн. (а.с. 23-28).
Згідно із бухгалтерською довідкою ТОВ «СТАР-КАР» в рахунок оплати вартості ремонту автомобіля «Тойота» прийнято від його власника ОСОБА_2 42 710,43 грн та від позивача на банківський рахунок товариства – 256 262,58 грн (а.с. 93). Згідно із платіжною інструкцією від 16.02.2024 позивач перерахував ТОВ «СТАР КАР» 1 000 000 грн в якості авансу за ремонт автомобілів згідно договору (а.с. 8). 4.07.2024 позивач надав згоду на списання з цього авансу 256 262,58 грн за ремонт автомобіля «Тойота» ОСОБА_2 (а.с. 9). Наведені докази в сукупності підтверджують оплату позивачем 256 262,58 грн вартості ремонту автомобіля «Тойота» ОСОБА_2 та часткову сплату останнім вартості ремонту. Та обставина, що кошти позивача були зараховані на рахунок ТОВ «СТАР-КАР» авансом, правового значення в даній ситуації не має. Зазначення в акті виконаних робіт (а.с. 78) форми розрахунку «готівка» та платника ОСОБА_2 , також не спростовує оплати ремонту автомобіля останнього в розмірі 256 262,58 грн позивачем, оскільки акт виконаних робіт не є платіжним документом, що підтверджує здійснення відповідної платіжної операції.
Відповідач є учасником бойових дій з 2015 року (а.с. 96).
МТСБУ 10.12.2025 перерахувало позивачу 160 000 грн відшкодування вартості ремонту автомобіля «Тойота» (а.с. 120-123). 
Щодо правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд виходить із наступного.
Згідно із частинами 2 та 5 Цивільного кодексу України (далі – ЦК) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
За ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Відповідно до ст. 980 ЦК предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України.
Згідно із ст. 993 ЦК до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.
За ст. 108 Закону України «Про страхування» страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
Згідно із п. 13.1 ст. 13 Закону України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон), який діяв на час виникнення спірних правовідносин, учасники бойових дій, яким є відповідач, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є учасники бойових дій, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Згідно із п. 34.4 ст. 34 Закону для визначення розміру збитків страховиком залучаються їх працівники; також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.
Аналізуючи вищенаведені норми в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Оскільки ОСОБА_2 уклав із позивачем договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО», правовідносини між ними врегульовані не Законом, а відповідними положеннями Закону України «Про страхування», у зв`язку з чим ОСОБА_2 звернувся за страхового відшкодування не до МТСБУ, як того передбачає Закон, а до страховика. Останній, в свою чергу, відповідно до ст. 993 ЦК та ст. 108 Закону України «Про страхування» після виплати страхового відшкодування в розмірі 256 262,58 грн набув право вимоги у цьому розмірі до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. У той же час, згідно із вищенаведеними положеннями ст. 13 Закону, оскільки відповідач є учасником бойових дій, відшкодування збитків від вищенаведеної пригоди має здійснювати МТСБУ. Таким чином, відповідальність учасників бойових дій на момент вищевказаної ДТП була застрахована не в силу договору, а в силу Закону. Разом із цим, оскільки МТСБУ було частково в розмірі 160 000 грн погашено страховику вартість відновлювального ремонту, останній в силу ст. 1194 ЦК має право на відшкодування за рахунок відповідача як заподіювача шкоди в розмірі різниці між вартістю ремонту автомобіля «Тойота» та отриманим від МТСБУ відшкодуванням, що становить 96 262,58 грн.
Таким чином, позов підлягає задоволенню.
Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК) витрати позивача на сплату судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» 96 262,58 грн різниці між фактичним розміром шкоди, заподіяної ДТП, і страховим відшкодуванням.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» 3 843,94 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 13 квітня 2026 року.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА», адреса: м. Київ, вул. О. Теліги, 6-В, корп. 4, 04112; ЄДРПОУ 20033533.
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя         М.І.Буткевич