Справа180/2706/24
1-кп/180/50/26
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 березня 2026 р. 

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Марганець угоду про визнання винуватості у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.05.2024 року за № 12024041330000450, 01.12.2025 року за № 12025041330000379, за яким 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Новокиївка Томаківського району Дніпропетровської області, громадянин України, із середньою спеціальною освітою, неодружений, непрацюючий, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
31.01.2023 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч.4 ст.185 КК України, до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, від відбуття покарання звільнено з іспитовим строком на 2 роки,
обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.185, ч.3 ст.289 КК України, за участю:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 27.10.2024 близько 20:00 години він перебував в гостях у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , де разом розпивали спиртні напої. Перебуваючи у вказаному будинку, ОСОБА_3 в зальній кімнаті, на дерев`яній тумбі побачив мобільний телефон «Xiaomi» моделі «Redmi Note 5» та мобільний телефон марки «ZTЕ» Blade моделі А33+, що належать ОСОБА_8 , одразу після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення даних мобільних телефонів.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 27.10.2024 близько 22:00 години, знаходячись в зальній кімнат будинку АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заснули та не спостерігали за ним, увідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, що регламентовано Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ, який продовжено на підставі Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23.07.2024 № 3891-IX, взяв з дерев`яної тумбочки належні ОСОБА_8 мобільний телефон «Xiaomi» моделі «Redmi Note 5», вартість якого, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 5310/24 від 25.11.2024, становить 2049,33 грн., та мобільний телефон марки «ZTЕ» Blade моделі А33+, вартість якого, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 5310/24 від 25.11.2024, становить 1493,33 грн., після чого залишив приміщення вищевказаного будинку, утримуючи при собі викрадені мобільні телефони, якими розпорядився в подальшому на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 3542,66 грн.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України – як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.
Також, ОСОБА_3 обвинувачується в заволодіння транспортним засобом, а саме: 30.11.2025 приблизно о 23:40 годині ОСОБА_3 , перебуваючи на вулиці біля продуктового магазину за адресою: АДРЕСА_4 , запросив ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , допомогти забрати належний йому автомобіль за адресою, яку він скаже.
Після чого ОСОБА_3 , разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 на автомобілі останнього, 01.12.2025 приблизно о 00:10 годині приїхали до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 , яке належить ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є особою з інвалідністю 3 групи, та з яким ОСОБА_3 перебував у сімейних або близьких відносинах, оскільки ОСОБА_12 та мати ОСОБА_3 – ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали разом у 2014-2015 роках та, мають спільну дитину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Після чого 01.12.2025 о 00:10 годині ОСОБА_3 , з дозволу матері ОСОБА_13 намагався забрати автомобіль ВАЗ 2103 білого кольору, який стояв біля двору вказаного домоволодіння, але в нього не вийшло, оскільки автомобіль не котився.
В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на незаконне заволодіння іншим транспортним засобом з двору – автомобілем марки ВАЗ 2107, синього кольору, 1990 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_12 .
Після чого, 01.12.2025 о 00:20 годині ОСОБА_3 сказав ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , що забув ключі та переліз через паркан домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 та відкрив вхідні ворота з внутрішньої сторони.
З метою полегшення доведення свого умислу до кінця, ОСОБА_3 попросив ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 допомогти відбуксирувати на вказане ним місце інший його автомобіль, що стоїть у дворі, за допомогою автомобіля ВАЗ 2106, належного ОСОБА_9 , при цьому присутні не знали про незаконність дій ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_3 запевнив, що автомобіль перебуває у його власності. Також, ОСОБА_3 домовився, що сидітиме у автомобілі ВАЗ 2107 та через мобільний телефон скаже куди їхати.
Після чого, ОСОБА_3 , скориставшись незачиненим замком, відкрив водійські дверцята у автомобілі ВАЗ 2107, синього кольору, 1990 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1451 куб.см, який належав ОСОБА_12 , та за допомогою фізичної сили викотив його з двору домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 , тим самим повторно, з проникненням у інше сховище, незаконно заволодів транспортним засобом, який належить ОСОБА_12 , чим спричинив потерпілому майнову шкоду у розмірі 1127,04 грн.
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він 01.12.2025 приблизно о 00:20 годині переліз через паркан домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 , після чого відкрив водійські дверцята автомобіля ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_12 , та у присутності ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які не усвідомлювали факту незаконного заволодіння автомобілем внаслідок обману з боку ОСОБА_3 щодо дійсного власника автомобіля, та викотив вказаний автомобіль з подвір`я вказаного домоволодіння, тим самим повторно, з корисливих мотивів, умисно, скориставшись відсутністю власника транспортного засобу і таємно від нього, з проникненням у інше сховище, незаконно заволодів транспортним засобом, який належить ОСОБА_12 , а саме: автомобілем ВАЗ 2107, синього кольору, 1990 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1451 куб.см, ринковою вартістю 1127,04 грн.
Вказаним транспортним засобом ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду у розмірі 1127,04 грн.
Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.2 ст.289 КК України – заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням у інше сховище, вчинене повторно.
Крім того, ОСОБА_3 обвинувачується в заволодіння транспортним засобом, а саме: 17.12.2025 у ранковий час ОСОБА_3 , проходячи біля багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_6 , побачив на узбіччі навпроти третього під`їзду у дворі автомобіль ВАЗ 21061 білого кольору, 1986 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1452 куб.см, який на праві власності належить ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в якому нікого не було, у цей момент у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом.
Реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючий в тому ж місці та в той же час, ОСОБА_3 підійшов до вказаного автомобіля та, скориставшись відсутністю власника транспортного засобу і таємно від нього, шляхом злому водійських дверей проник до салону, сів за кермо, після чого пошкодив замок запалювання та шляхом з`єднання між собою електричних проводів системи запалювання запустив двигун автомобіля та поїхав з двору вказаного будинку.
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він 17.12.2025 у ранковий час, скориставшись відсутністю власника транспортного засобу і таємно від нього, на узбіччі напроти третього під`їзду у дворі багатоповерхового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , шляхом зламу водійських дверей проник до салону, сів за кермо, пошкодив замок запалювання та шляхом з`єднання між собою електричних проводів системи запалювання запустив двигун автомобіля та поїхав з двору вказаного будинку, тим самим з корисливих мотивів, умисно, повторно, незаконно заволодів транспортним засобом, який належить ОСОБА_14 , а саме: автомобіль ВАЗ 21061 білого кольору, 1986 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 , об`єм двигуна 1452 куб.см, ринковою вартістю 41068,24 грн.
Вказаним транспортним засобом ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_14 майнову шкоду у розмірі 41068,24 грн.
Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.2 ст.289 КК України – заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.
10.03.2026 року між прокурором Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 ,якій на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальних провадженнях № 12024041330000450, № 12025041330000379, та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_6 , в порядку, передбаченому ст.ст.468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно з даною угодою, при її укладанні враховані наступні обставини, передбачені ст.470 КПК України:
- обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованих йому діяннях визнав повністю та беззастережно;
- ОСОБА_3 інкримінується вчинення тяжких злочинів, що дозволяє укладення угоди про визнання винуватості відповідно до ч.4 ст.469 КПК України;
- наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого судового провадження;
- наявність суспільного інтересу в запобіганні більшої кількості кримінальних правопорушень, які можуть бути вчинені обвинуваченим. 
Сторони погодились на призначення ОСОБА_3 покарання:
- за ч.4 ст.185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі,
- за ч.2 ст.289 КК України у вигляді 5 років 1 місяці позбавлення волі без конфіскації майна.
Також сторони погодились на призначення ОСОБА_3 покарання за сукупністю злочинів (ч.1 ст.70 КК України) у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі та за сукупністю вироків (ч.1 ст.71 КК України) – у вигляді 5 років 2 місяців позбавлення волі.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які зрозумілі сторонам, та які передбачені ст.ст.473, 474 КПК України.
Потерпілі: ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 надали прокурору письмові згоди на укладення угоди про визнання винуватості з обвинуваченим, а також надали заяви про проведення судового засідання без їх участі.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просив вказану угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_6 також просили вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджені в ній вид та розмір покарання. При цьому, ОСОБА_3 зазначив, що визнає себе винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, і визнає фактичні обставини справи, встановлені слідством.
Крім того, зазначив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.473 КПК України, наслідки його невиконання, передбачені ст.476 КПК України, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди. 
Вислухавши думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого.
Згідно ч.5 ст.469 КПК України – укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Відповідно п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з абз.3 п.3 ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює характер обвинувачення, беззастережно визнає себе винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, які відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, і повністю визнав фактичні обставини справ, встановлені слідством та викладені в обвинувальних актах.
Прокурор та обвинувачений добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України. Потерпілі не заперечували проти укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, про що надали відповідні заяви. Підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч.7 ст.474 КПК України, відсутні.
Суд, шляхом проведення опитування сторін переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. 
При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, цілком розуміє свої права, визначені ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше судимий за вчинення корисливого злочину, вчинив нові злочини в період іспитового строку, соціально не обтяжений, не працює, має постійне місце проживання та місце реєстрації, за місцем проживання скарг на його поведінку не надходило, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, схильний до вчинення правопорушень, відповідальність за які настає як за Кодексом України про адміністративні правопорушення, так і за Кримінальним кодексом України, про що свідчать також матеріали про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено.
Обставинами, що обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю; вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.
Враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, а також те, що матеріальна шкода потерпілим відшкодована шляхом поверення викраденого, суд погоджується з визначеними в угоді про визнання винуватості покаранням, передбаченим санкцією ч.4 ст.185 та санкцією ч.2 ст.289 КК України.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 підлягає залишенню без змін до набрання вироком законної сили.
Матеріальна шкоди, завдана потерпілій ОСОБА_8 кримінальним правопорушенням, становить 3542,66 грн.
Матеріальна шкоди, завдана потерпілому ОСОБА_12 кримінальним правопорушенням, становить 1127,04 грн.
Матеріальна шкоди, завдана потерпілому ОСОБА_14 кримінальним правопорушенням, становить 41068,24 грн. 
Цивільні позови у справі не заявлялись.
Відповідно до ст.124 КПК України процесуальні витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи № 5310/24 від 25.11.2024 року та судових транспортно-товарознавчих експертиз № СЕ/104-25/46946-АВ від 04.12.2025, № СЕ/104-25/47783-АВ від 15.12.2025, № СЕ/104-25/49139-АВ від 15.12.2025, № СЕ/104-25/47354-Д від 04.12.2025, № СЕ/104-25/47179-Д від 22.12.2025 в загальному розмірі 17168,00 грн., підлягають стягненню з засудженого в дохід держави.
Враховуючи викладене вище, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим та призначити узгоджені сторонами вид та міру покарання. 
Керуючись ст.ст.370, 371, 373, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 10.03.2026 року у кримінальному провадженні № 12024041330000450, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.11.2024 року, за правовою кваліфікацією ч.4 ст.185 КК України, та у кримінальному провадженні № 12025041330000379, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.12.2025 року за правовою кваліфікацією ч.2 ст.289 КК України, укладену між прокурором Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч.4 ст.185 КК України – у виді 5 років позбавлення волі,
- за ч.2 ст.289 КК України – у виді 5 років 1 місяці позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі п.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31.10.2023 року, і призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту його фактичного затримання – з 25.12.2025 року. 
Зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання термін попереднього ув`язнення за період часу перебування під вартою з 03.12.2024 року по 28.08.2025 року включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання перебування під цілодобовим домашнім арештом у період з 29.08.2025 року по 26.10.2025 року із розрахунку, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави вартість проведення судових експертиз в розмірі 17168,00 грн.
Речові докази:
- автомобіль ВАЗ 2107, синього кольору, 1990 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_12 , - залишити останньому як власнику вказаного транспортного засобу;
- автомобіль ВАЗ 21061, білого кольору, 1986 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_14 , - залишити останньому як власнику вказаного транспортного засобу;
- мобільний телефон Nubia V60 Design Z2350, переданий на зберігання ОСОБА_11 , - залишити останньому за належністю;
- відеозапис з назваю WhatsApp 2025-12-19 at 14:49:32 – зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду. 
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1