ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

24 березня 2026 року  м. Чернівці Справа № 727/12548/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Лисака І.Н.,
суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,
за участю секретаря судового засідання: Сарган Ю.В.,
заявник: ОСОБА_1 ,
заінтересована особа: Орган опіки та піклування Чернівецької міської ради,
особа, стосовно якої вирішується питання призначення їй опікуна: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Літвінової О.Г., присяжних Ткачука В.С., Тулика Р.Є., дата виготовлення повного тексту рішення не зазначена,

ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2025 року заявник через представника – адвоката Бабічук А.С. звернувся до суду із заявою про призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_2 .
В обґрунтування вимог вказував, що ОСОБА_2 є його зведеним братом, який на підставі рішення суду визнаний недієздатним, оскільки страждає хронічним, тобто стійким психічним розладом у формі шизофренії, параноїдна форма, безперервний перебіг, виражений змішаний тип дефекту.
23 вересня 2025 року виконавчим комітетом ЧМР було прийнято рішення про надання суду подання щодо доцільності призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатним ОСОБА_2 . 
З посиланням на норми права, які регулюють спірні правовідносини, просив заяву задовольнити.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Призначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , опікуном над недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду Військова частина НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку.
Провадження №22-ц/822/356/26   

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 був призваний по мобілізації з 31.01.2025 року, включений у списки військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 та по теперішній час проходить в ній військову службу.
11.12.2025 року військовослужбовцем був поданий рапорт на звільнення з
військової служби військової частини НОМЕР_1 відповідно до підпункту «г» п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу».
Наголошує, можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Вказує, що у відповідності до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 26.06.2024 року у справі №742/887/23, призов особи за мобілізацією та проходження нею військової служби на час розгляду справи у суді унеможливлює фактичне виконання особою обов`язків як опікуна. 
Також вважає, що судом першої інстанції не з`ясовано обставини справи, зокрема не встановивши те, що ОСОБА_1 проходить військову службу за мобілізацією та, відповідно, не може здійснювати захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав підопічної особи, прийшов до передчасного висновку про можливість призначати ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_2 , крім того, залишалася нез`ясованою обставина, хто опікується ОСОБА_2 з моменту мобілізації ОСОБА_1 , та чому органом опіки і піклування не досліджено питання щодо можливості призначення опікуном ОСОБА_2 його дружини – ОСОБА_3 , чи будь-якого іншого родича.
На підставі наведеного, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу сторона заявника просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
В письмових поясненнях Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету ЧМР просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, осіб, які прийняли участь у справі, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заяви, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково
У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі №351/592/18 вказано, що на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
Судове рішення, оскаржуване незалученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.
Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі №466/5766/13-ц.
ОСОБА_1 на момент звернення до суду із заявою у цій справі проходив дійсну військову службу, його місце перебування закріплено за військової частиною.
11 грудня 2025 року ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «в» п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку із необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції задовольняючи заяву ОСОБА_1 й призначаючи його опікуном ОСОБА_2 вказав, що заявник є зведеним братом недієздатного, виконавчим комітетом надано подання про доцільність призначення заявника опікуном та враховуючи, що останній виявив бажання та має змогу здійснювати опіку, дійшов висновку, що виходячи із інтересів недієздатної особи ОСОБА_1 слід призначити опікуном. 
З таким висновком колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.06.2025 року у справі №727/1924/25 визнано недієздатним (а.с.15-16).
Заявник ОСОБА_1 є зведеним братом ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого 28.02.1976 року Веренчанською сільською радою Заставнівського району, та свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , виданого 10.09.1970 року Веренчанською сільською радою Заставнівського району. Згідно записів у вказаних свідоцтвах матір`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 значиться ОСОБА_4 (а.с.7).
З копії висновку про стан здоров`я, виданого КНП «Міська поліклініка №2» від 01.09.2025 року, у ОСОБА_5 захворювань, які перешкоджають бути опікуном, немає (а.с.4).
В матеріалах справи наявні акти обстеження житлово-побутових умов проживання від 10.08.2025 року, зроблені в присутності потенційного опікуна ОСОБА_1 , згідно яких вбачається, що ОСОБА_1 немає протипоказів бути опікуном ОСОБА_2 , який визнаний рішення м суду недієздатним, всі родичі надали згоду щодо призначення ОСОБА_1 опікуном свого зведеного брата. Умови проживання хороші, потенційний опікун здійснює догляд за недієздатним (а.с.8-9).
Рішенням виконавчого комітету ЧМР від 23.09.2025 року №461/24 вирішено надати суду подання щодо доцільності призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатного ОСОБА_2 (а.с.10). 
Згідно подання органу опіки та піклування з метою соціального захисту інтересів недієздатних громадян, орган опіки та піклування виконавчого комітету ЧМР вважав за доцільне призначити ОСОБА_1 опікуном недієздатного зведеного брата ОСОБА_2 (а.с.11-12).
Відповідно до копії витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.01.2025 року №31 солдата ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на посаду стрільця-зенітника 2 відділення охорони 4 взводу охорони 3 роти охорони НОМЕР_4 батальйону охорони ВЧ НОМЕР_1 , ВОС - 104 916Т. З 31.01.2025 року зараховано до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 (а.с.64).
Наведене також підтверджується витягом із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 18.04.2025 року №108 та копією військового квитка (а.с.43-52, 63).
Щодо права ВЧ НОМЕР_1 на апеляційне оскарження рішення суду.
Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків (див. постанову Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі №466/5766/13-ц).
Приватно-правовий інструментарій (зокрема, позов про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини без залучення відповідного представника держави) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин. У разі використання приватно-правового інструментарію не для захисту цивільних прав та інтересів, а для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин, судове рішення стосується прав, інтересів та (або) обов`язків держави (зокрема, військової частини).
Колегія суддів наголошує, що організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (стаття 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (стаття 65 Конституції України).
Порядок звільнення з військової служби визначений статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2025 року в справі №495/432/23 вказано, що «приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі №754/5841/17.
Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників сімейних правовідносин, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц).
Тобто, у цій справі заява могла бути пред`явлена з метою штучного створення умов та обставин, що може бути підставою для звільнення заявника з військової служби на підставі статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Отже, добросовісність сторін у справі з метою звільнення від виконання військового обов`язку (проходження військової служби) може бути перевірена й оцінена лише за участю особи, на яку покладено обов`язок виконання оскаржуваного рішення.
Обставини цієї справи свідчать про те, що рішенням суду першої інстанції порушено права та інтереси саме держави, в інтересах якої може виступати, зокрема, Військова частина НОМЕР_1 .
Щодо суті спору.
Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочин від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частина перша-третя статті 41 ЦК України).
Опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України).
Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними (стаття 58 ЦК України).
Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена (стаття 59 ЦК України).
Таким чином, цивільним законодавством диференційовані як суб`єкти так і правові наслідки встановлення над особою опіки або піклування.
Отже, за змістом ст.55 ЦК України опіка встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння.
Відповідно до ч.1 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються Органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року №34/166/131/88.
Частиною першою статті 300 ЦПК України передбачено, що суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.
Виходячи з аналізу частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання Органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №736/1508/17, від 23 листопада 2021 року у справі №751/9572/19.
До встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування (стаття 65 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (стаття 65 Конституції України).
Як встановлено судом, на момент звернення ОСОБА_1 до суду першої інстанції та на момент перегляду справи в апеляційному порядку, заявник проходить дійсну військову службу, його місце перебування закріплено на даний час за військової частиною НОМЕР_1 , що підтверджується матеріалами справи.
Орган опіки та піклування Чернівецької міської ради, подаючи подання про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатного ОСОБА_2 , не враховано, що ОСОБА_1 мав на меті після ухвалення судом першої інстанції судового рішення про задоволення таких вимог пред`явити до ВЧ рапорт про звільнення з військової служби на підставі цього рішення.
Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що у вказаному поданні не обґрунтовано необхідність призначення саме ОСОБА_1 опікуном над недієздатним зведеним братом ОСОБА_2 , а фактично, подання ґрунтується на виявленій ініціативі заявника про призначення його опікуном і тому, що решта родичів надали письмову згоду на те, щоб заявника було призначено опікуном, та не містить обґрунтування відповідності призначення його опікуном інтересам недієздатного, не зазначено у ньому відомостей про те, що ОСОБА_1 на час здійснення обстеження житлово-побутових умов й винесення питання на виконавчий комітет проходить військову службу за призовом під час мобілізації, як і можливість здійснення догляду за підопічним у відповідному випадку.
Водночас, опікунською радою не з`ясовано, чи є ще можливі опікуни над недієздатним, крім родичів, які погодилися на те, щоб ОСОБА_1 був опікуном, а також хто здійснює догляд за недієздатним на час перебування ОСОБА_1 як потенційного опікуна на військовій службі.
Крім того, органом опіки та піклування не з`ясовано питання щодо можливості призначення інших осіб опікунами над ОСОБА_2 , не проведено порівняльного аналізу кандидатур, не досліджено обставин, які можуть мати значення для визначення найбільш прийнятного кандидата, що суперечить вимогам статей 60, 63 Цивільного кодексу України та пунктів Правил опіки та піклування.
Саме по собі подання опікунської ради про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном без встановлення зазначених вище умов не може бути підставою для призначення його опікуном в судовому порядку.
Отже, подання опікунської ради про доцільність призначення опікуном ОСОБА_1 над недієздатним є необґрунтованим та таким, що винесене передчасно, без повного дослідження всіх обставин, та ґрунтується виключно на даних отриманих від заявника чи його представника, а також воно не містить відомостей, які підлягають встановленню відповідно до вимог пунктів Правила опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.
Також колегія суддів вказує на те, що відповідно до частин 1-4 статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.
Апеляційний суд на виконання приписів норм процесуального закону шляхом моніторингу ЄДРСР щодо особи ОСОБА_1 встановив, що останній неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, крім іншого, за частиною 1 статті 173-2 КУпАП (справи №727/3408/23 від 18.04.2023 року, №727/3406/23 від 04.05.2023 року), що також ставить під сумнів можливість останнім сумлінно здійснювати покладені на нього обов`язки опікуна щодо догляду за підопічним, який є недієздатним.
Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 1 статті 299 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її адвоката та представника органу опіки та піклування.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 27 березня 2008 року у справі «Штукатуров проти Росії» (заява №44009/05) зазначив, що, вирішуючи справу про визнання особи недієздатною виключно на підставі письмових доказів, не побачивши і не почувши особу, суд порушив її право на справедливий судовий розгляд, передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Про необхідність надання доступу до суду навіть особам, які вже визнані недієздатними, відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції наголошується у рішенні ЄСПЛ від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (заява №49069/11).
Конституційний Суд України у Рішенні від 1 червня 2016 року у справі №2-рп/2016 зазначив, що недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод; хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, у тому числі право на свободу та особисту недоторканність, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.
Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про психіатричну допомогу» особи, яким надається психіатрична допомога, мають право на особисту участь у судових засіданнях, висловлення своєї думки щодо висновків лікарів-психіатрів у судовому засіданні при вирішенні питань, пов`язаних із наданням їм психіатричної допомоги та обмеженням у зв`язку з цим їх прав.
Таким чином, особа, щодо якої розглядається справа окремого провадження про визнання її недієздатною, має право на участь у слуханні справи та на справедливий розгляд своєї справи. Зокрема, така особа повинна бути повідомлена про розгляд справи, їй має бути роз`яснено її права, вона повинна мати можливість за бажання скористатися безоплатною правовою допомогою і брати участь у судових засіданнях. Навіть у разі наявності реальних, доведених застережень щодо небезпеки безпосередньої участі цієї особи у розгляді справи для інших осіб або для неї самої суд повинен, принаймні, мати візуальний контакт із такою особою, а краще опитати її (за необхідності дистанційно, у режимі відеоконференції). Якщо на момент розгляду справи особа позбавлена волі як психічно хвора, суд має перевірити законність підстав позбавлення волі такої особи, щоб гарантувати права людини на свободу та справедливий суд (постанови Верховного Суду від 7 жовтня 2020 року у справі №195/1605/16-ц).
Матеріали справи свідчать проте, що у якості заінтересованих осіб до участі у справі залучено лише Орган опіки та піклування Чернівецької міської ради, однак у цьому випадку допущені порушення права особи, щодо якої розглядається справа про призначення їй опікуна, оскільки такі правовідносини є похідними у справах про визнання особи недієздатною.
За наведеного, колегія суддів звертає увагу й на те, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі №754/5841/17.
З урахуванням обставин проходження ОСОБА_1 військової служби та безпосереднього виконання ним обов`язків за місцем несення служби, реалізація права заявника бути опікуном недієздатного зведеного брата можлива лише за умови звільнення з військової служби.
Оскільки ОСОБА_1 проходить військову службу, зарахований до списків особового складу, на всі види забезпечення, вказана обставина унеможливлює фактичне виконання ним обов`язків як опікуна.
Вказане відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 червня 2024 року в справі №742/887/23.
З урахуванням викладеного, колегія суддів, приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 .
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1 ст.376 ЦПК України).
Щодо судових витрат.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 сплачено судовий збір у розмірі 726,72 грн, які підлягають компенсації за рахунок ОСОБА_1 .
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном ОСОБА_2 - відмовити.
Тимчасово покласти обов`язки опікуна над недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на орган опіки та піклування Чернівецької міської ради до вирішення питання при призначення опікуна в порядку, визначеному законодавством.
Стягнути з ОСОБА_1 на корсить Військової частини НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 726,72 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Суддя-доповідач   І.Н. Лисак

Судді:     І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк