13.02.2026         

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 642/1533/17
Провадження №1-кп/642/71/26

13 лютого 2026 року 
м.Харків

Холодногірський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
прокурорів - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 
потерпілого – ОСОБА_12 
обвинуваченого ОСОБА_13 
обвинуваченого – ОСОБА_14 
захисника обвинувачених – адвоката ОСОБА_15 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 42017220000000033 від 13.01.2017 за обвинуваченням: 
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Краснодон Луганської області, громадянина України, з вищою освітою, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_16 , 2019 року народження, та ОСОБА_17 , 2021 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.2 ст.365 КК України,-

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Тбілісі, Грузія, громадянина України, з вищою освітою, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_18 , 2021 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_4 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.2 ст.365 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене обвинуваченим і визнане судом недоведеним

Так, ОСОБА_14 відповідно до наказу голови Національної поліції України №115 о/с від 07.11.2015 призначений на посаду інспектора 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м.Харкові, маючи спеціальне звання лейтенанта поліції, будучи співробітником правоохоронного органу та виконуючи повноваження представника влади, 07.01.2017 о 09:11 у складі екіпажу № 0407, прибув на територію домоволодіння АДРЕСА_5 для перевірки виклику ОСОБА_19 про сімейну сварку з ОСОБА_12 та протиправне заволодіння останнім її телефоном. Прибувши за вказаною адресою ОСОБА_14 встановив, що ОСОБА_12 перебуває у приміщенні літньої кухні та не може самостійно покинути вказане приміщення, та не бажає його покидати за допомогою ОСОБА_14 . У зв?язку з цим ОСОБА_14 , маючи умисел на подальші незаконні насильницькі дії стосовно ОСОБА_12 , зателефонував на мобільний телефон своєму знайомому ОСОБА_13 , який у той день працював у складі екіпажу №0404 цього ж підрозділу поліції, та попросив його приїхати до домоволодіння ОСОБА_19 для спільного вжиття незаконних примусових заходів до ОСОБА_12 

ОСОБА_20 , який відповідно до наказу голови Національної поліції України №115 о/с від 07.11.2015 призначений на посаду інспектора 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м.Харкові Департаменту патрульної поліції, маючи спеціальне звання лейтенанта поліції, будучи співробітниками правоохоронного органу та виконуючи повноваження представника влади, 07.01.2017 о 10:00 у складі екіпажу №0404 для вжиття спільних незаконних примусових заходів стосовно ОСОБА_12 прибув за адресою: вул.Холодногрірська, 65 у м. Харкові за телефонним дзвінком свого знайомого ОСОБА_14 , який у цей день працював у складі екіпажу №0407 цього ж підрозділу поліції, та виїхав на виклик ОСОБА_19 про сімейну сварку з ОСОБА_12 та протиправне заволодіння останнім її телефоном.
Реалізуючи спільний з ОСОБА_14 умисел, з метою демонстрації своєї переваги та готовності діяти будь-якими, у тому числі й незаконними методами, для отримання, шляхом застосування фізичного насильства, зізнання ОСОБА_12 у вчиненні злочину - протиправного заволодіння телефоном ОСОБА_19 , діючи у групі за попередньою змовою з ОСОБА_14 , ОСОБА_13 розбив скло у вікні літньої кухні, де знаходився ОСОБА_12 . 
ОСОБА_20 , продовжуючи реалізацію спільного з ОСОБА_14 умислу, шляхом погрози застосування фізичного насильства, примусив ОСОБА_12 покинути це приміщення через вибите вікно. Після цього, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 умисно, порушуючи п.3.3 «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», яка затверджена 24.10.2016 Дорученням начальника Управління патрульної поліції у м. Харкові Департаменту патрульної поліції в частині обов`язкової роботи нагрудної відеокамери під час поверхового огляду та у випадках, коли усвідомлення особою факту відео фіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації, для безперешкодного вчинення подальших злочинних дій, виключили нагрудні відеокамери та за відсутності понятих і відео фіксації, провели поверховий огляд ОСОБА_12 . 
Не знайшовши у ОСОБА_12 телефона ОСОБА_19 , ОСОБА_14 у групі з ОСОБА_20 , порушуючи вимоги п.п.1, 6 ч.3 1. розділу 3 Функціональних обов`язків інспектора Управління патрульної поліції у м. Харкові Департаменту патрульної поліції, щодо обов`язку патрульного поліцейського під час несення служби неухильно дотримуватись положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що неухильно регламентують діяльність патрульної поліції, а також Присяги поліцейського, щодо поваги і дотримання прав та свобод людини і громадянина, обмежувати їх лише, в спосіб та у випадках, що встановлені законом, незважаючи, що ОСОБА_12 не вчиняв жодних протиправних дій, не проводячи відеофіксацію, з метою уникнення свідків своїх протиправних дій, завели ОСОБА_12 за приміщення літньої кухні, де, шляхом погроз застосування фізичного насильства, вимагали у останнього визнати свою вину у протиправному заволодінні телефоном ОСОБА_21 та вказати місце його знаходження.
Не отримавши зізнання, ОСОБА_13 своєю правою ногою підбив ноги ОСОБА_12 , внаслідок чого той впав та вдарився головою об землю, внаслідок чого у ОСОБА_12 пошкодився восьмий верхній зуб з лівого боку.
ОСОБА_13 , продовжуючи реалізовувати спільний з ОСОБА_14 , злочинний умисел, утримував праву руку ОСОБА_12 , перешкоджаючи його спробі піднятися на ноги та надаючи можливість ОСОБА_14 вчиняти інші насильницькі дії. У цей час ОСОБА_14 , керуючись спільною з ОСОБА_13 метою та реалізуючи спільний умисел, побачивши, що ОСОБА_12 почав підводитись на ноги, вдарив його спеціальним засобом ПР-73 в область грудної клітини справа ззаду, спричинивши ОСОБА_12 згідно висновку судово-медичної експертизи №277-A/17 від 10.03.2017 закриту травму грудної клітини з переломом 9-го ребра справа по задньо-підпахвовій лінії з незначним зсувом, що є тілесним ушкодженням середньої тяжкості, що спричинив за собою тривалий розлад здоров?я. У цей час ОСОБА_13 , діючи разом з ОСОБА_14 , керуючись однією метою та реалізуючи спільний умисел, спеціальним засобом ПР-73 наніс ОСОБА_12 удар по голові, який той встиг блокувати звільненою лівою рукою, внаслідок чого спричинив ОСОБА_12 забиття лівої руки. Внаслідок цих ударів ОСОБА_12 знову впав на землю обличчям вниз, після чого ОСОБА_14 продовжуючи свої злочинні дії разом з ОСОБА_13 , нанесли ОСОБА_12 декілька ударів ногами в область грудної клітини зліва та справа, доки не були вимушені припинити їх внаслідок появи на місці злочину дільничного офіцера Холодногріського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_22 .
Після цього ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , розуміючи злочинність своїх дій, незважаючи на обвинувачення ОСОБА_12 з боку ОСОБА_21 у протиправному заволодінні її телефоном, не відбираючи будь-яких пояснень та не складаючи будь-яких документів, бажаючи уникнути його заяв про протиправні дії працівників поліції, відпустили його з території домоволодіння, і лише після цього офіційно прийняли заяву ОСОБА_21 , після чого покинули домоволодіння.
Внаслідок незаконних дій, ОСОБА_14 спільно з ОСОБА_20 застосували до ОСОБА_12 насильство, спричинили йому тілесні ушкодження, завдали йому фізичного болю, та своїми діями образили його честь та гідність.
Таким чином,  ОСОБА_14 та ОСОБА_13 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст. 365 КК України, а саме: перевищення влади та службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, які супроводжувались насильством та погрозою застосування насильства, застосуванням спеціальних засобів, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями за відсутності ознак катування, за попередньою змовою групою осіб.
ІІ. Правова кваліфікація кримінального правопорушення.

Відповідно до положень статті 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення за ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України відповідно до обвинувального акту, а саме: перевищення влади та службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, які супроводжувались насильством та погрозою застосування насильства, застосуванням спеціальних засобів, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями за відсутності ознак катування, за попередньою змовою групою осіб.
Суд, в ході судового розгляду, відповідно до частин 1, 2, 6 статті 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створював необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. 
Сторони кримінального провадження мали рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. 
Кримінальне провадження здійснювалося на засадах змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 17, 22, 23 КПК України щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд приходить до висновку про виправдування обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_13 за висунутим їм обвинуваченням з наступних підстав.

ІІІ. Позиція сторони обвинувачення.
Позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті та полягала у твердженні про вчинення ОСОБА_14 та ОСОБА_13 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст. 365 КК України, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, які супроводжувались насильством та погрозою застосування насильства, застосуванням спеціальних засобів, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями за відсутності ознак катування, за попередньою змовою групою осіб.
Під час судового розгляду прокурор вважав, що стороною обвинувачення надано суду достатні та допустимі докази щодо доведення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до статті 91 КПК, та формування у суду внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, та оцінці кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, згідно із статтею 94 КПК.
Прокурор зазначає, що винуватість ОСОБА_14 та ОСОБА_13 в пред`явленому обвинуваченні є повністю доведеною та підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, які суд сприймав безпосередньо, показаннями потерпілого та свідків.

В судових дебатах прокурор просив: «Беручи до уваги тяжкість кримінального правопорушення, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, інші встановлені відомості про обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , прошу суд визнати ОСОБА_14 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч. 2 ст. 365 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст.28 ч. 2 ст. 365 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки. На підставі ст. 54 КК України позбавити спеціального звання капітана поліції.

Прошу суд визнати ОСОБА_13 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч. 2 ст. 365 КК України та призначитийому покарання за ч.2 ст.28 ч. 2 ст. 365 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 2 роки. На підставі ст. 54 КК України позбавити спеціального звання капітана поліції.

Цивільний позов потерпілого задовольнити в обсязі, доведеному в судовому засіданні.

ІV.  Позиція сторони захисту щодо пред`явленого обвинувачення

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_14 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст. 365 КК України, не визнав. В дебатах та останньому слові просив суд його виправдати, посилаючись на те, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів на підтвердження його вини, зазначив, що діяв виключно в межах наданих йому Законом повноважень. 

Пояснив, що на момент подій, які є предметом розгляду, а саме 07.01.2017 він в екіпажі патрульної поліції разом з ОСОБА_23 перебував на чергуванні. Надійшов виклик, що в будинку за адресою: АДРЕСА_5 зачинився чоловік і не залишає будинок. По приїзду на місце події, їх зустріла ОСОБА_24 , яка повідомила, що вона є власником домоволодіння. В літній кухні (флігелі) зачинився її цивільний чоловік ОСОБА_25 та не реагує на будь-які прохання, не залишає будинок. Просила поліцію, щоб вони вивели ОСОБА_26 з території її будинку. Крім того повідомила, що ОСОБА_26 забрав (викрав) у неї телефон та не повертає на неодноразові прохання. Після тривалих умовлянь ними ОСОБА_26 відкрити двері флігеля та покинути домоволодіння, останній зазначив, що ключі від літньої кухні знайти не в змозі, тому просив визволити його. Так як ОСОБА_14 в екіпажі був з дівчиною, він викликав на допомогу інший екіпаж, який також був на чергуванні, з метою надання ОСОБА_26 допомоги у визволенні з літньої кухні. Інший екіпаж з ОСОБА_27 та ОСОБА_28 прибув за даною адресою через 10-15 хвилин. Весь цей час працівники поліції розмовляли з ОСОБА_26 , який поводив себе неадекватно, агресивно, висловлювався нецензурною лайкою та негативно на адресу оточуючих поліцейських.

Власниця будинку ОСОБА_24 дозволила розбити скло в літній кухні, щоб ОСОБА_26 зміг вийти, навіть надала інструмент. Щоб потерпілий не поранився, він застелив підвіконня шторою, яка висіла на вікні, та разом з ОСОБА_27 надали ОСОБА_26 руки, щоб він сперся та вийшов з флігеля непошкодженим. Після цього навіть не торкались ОСОБА_26 . 

Під час спілкування уже в дворі домоволодіння, ОСОБА_26 показав поліцейським кармани, щоб ОСОБА_24 впевнилася, що у нього відсутній її телефон. Обвинувачений, як і інші поліцейські не обшукували ОСОБА_26 , не затримували, не складали жодних протоколів, не застосовували силу та спеціальні засоби. 

Так як ОСОБА_24 постійно питала про свій телефон, то ОСОБА_26 повідомив, що за день до подій, вони з ОСОБА_24 вживали алкогольні напої та почали сваритися на вулиці, навіть впали на землю і, може тоді телефон випав на сніг. Повів поліцейських за літню кухню - місто, де вони сперечалися і впали. Але так як все було у снігу, телефона там не побачили, як і інших слідів. 

Весь час обвинувачені з ОСОБА_26 перебували на виду у інших осіб, а саме: напарників ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , заявниці ОСОБА_24 та дільничного інспектора з напарником, які побачили поліцейські екіпажі біля будинку та зайшли на подвір`я з метою дізнатися, що трапилося.

ОСОБА_14 повідомив суду, що жодного фізичного або психологічного впливу до потерпілого ОСОБА_12 не застосовували, будь-яких протиправних дій як з його боку, так і з боку інших працівників відділу поліції до ОСОБА_12 також вчинено не було, не застосовували спеціальні засоби, кайданки, не затримували.Навіть не попереджали ОСОБА_26 про можливе застосування спеціальних засобів до нього, так як в цьому не було потреби.

Більш того, коли ОСОБА_26 спитав чи може він піти, його ніхто не затримував. Він пішов самостійно з двору першим в невідомому напрямку, потім поїхав ОСОБА_27 з напарником. Собещанська відібрала пояснення у ОСОБА_24 , і ОСОБА_31 з нею також поїхав для подальшого чергування.

Крім того, ОСОБА_32 відомо, що в цей же день 07 січня 2017 року за адресою: АДРЕСА_5 ще викликався наряд поліції. Де перебував потерпілий ОСОБА_26 до моменту виклику швидкої і хто саме спричинив йому «тілесні ушкодження» обвинуваченому невідомо.

Більш того, обвинувачений ОСОБА_31 звернув увагу суду на той факт, що заяву до поліції ОСОБА_26 написав тільки через 4 доби. В день первинного медичного обстеження ОСОБА_26 , у нього не було виявлено жодних травм або тілесних ушкоджень. Обвинувачений звернув увагу суду, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між його діями та травмами, що виявили у ОСОБА_26 через 4 доби.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст. 365 КК України, не визнав. В дебатах та останньому слові просив суд його виправдати, посилаючись на те, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів на підтвердження його вини, діяв виключно в межах наданих йому Законом повноважень, до потерпілого не застосовував ані фізичне, ані психологічне насильство, спеціальні засоби, кайданки тощо. 

Пояснив суду, що в той день, а саме 07 січня 2017 року він перебував на чергуванні з ОСОБА_33 . Вранці заступив на службу і біля 08-00 години ранку йому зателефонував інший екіпаж з проханням надати допомогу, так як в будинку зачинився чоловік і не відомо, чи є в нього зброя, чи небезпечний він. З метою захисту життя та здоров`я інших осіб, їхній екіпаж прибув за адресою виклику, а саме: АДРЕСА_5 . По приїзду дізнався, що в приміщенні літньої кухні (флігеля) зачинився чоловік, який незаконно там перебуває і власниця подвір`я хотіла, щоб поліція допомогла їй, щоб ОСОБА_26 покинув зазначене домоволодіння.

Коли він під`їхав, скло вже було розбито з дозволу власниці будинку ОСОБА_24 . ОСОБА_26 повідомив, що десь загубив ключі від літньої кухні і не може відчинити двері, просив поліцейських йому допомогти, щоб вийти.

ОСОБА_26 вже перебував у дуже збудженому стані, навіть агресивному, поводився дуже дивно, лаявся, зневажливо відносився до поліцейських, висловлювався нецензурною лайкою. Його поведінка була типовою для осіб, які зловживають наркотичними засобами: звужені зіниці очей, тремтять руки, почервоніння обличчя.

Щоб ОСОБА_26 не порізався склом, обвинувачений ОСОБА_27 разом з ОСОБА_34 надали ОСОБА_26 руки, щоб він сперся на них та вийшов непошкодженим. 

ОСОБА_26 постійно проводив зйомку на свій телефон, відео з якого було оглянуто в судовому засіданні.

Коли ОСОБА_26 достали з флігеля, він показав обвинуваченим свої кишені, щоб впевнитися, що він не має зброї. Телефона власниці будинку ОСОБА_24 у нього не було, хоча остання постійно кричала, що це ОСОБА_26 забрав у неї телефон, що він її постійно б`є. На що ОСОБА_26 вирішив показати працівникам поліції місце, де вони день назад сварилися, бігали по дворі, падали, і де, можливо, випав телефон ОСОБА_24 . Повів їх за літню кухню, але телефон вони не знайшли, так як було багато снігу.

Весь час він з ОСОБА_34 та ОСОБА_26 перебували на виду у інших осіб, а саме: напарників ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , заявниці ОСОБА_24 та дільничного інспектора з напарником, які побачили поліцейські екіпажі біля будинку та зайшли на подвір`я з метою дізнатися, що трапилося.

Маргарян повідомив суду, що жодного фізичного або психологічного впливу до потерпілого ОСОБА_12 не застосовували, будь-яких протиправних дій як з його боку, так і з боку інших працівників відділу поліції до ОСОБА_12 також вчинено не було, не застосовували спеціальні засоби, кайданки, не затримували, навіть не попереджали ОСОБА_26 про можливе застосування спеціальних засобів до нього, так як в цьому не було потреби. Будь-яких слідів фізичного насилля на ОСОБА_26 він не бачив, був чистим, охайним без синців. 
Звернув увагу суду, що коли привезли ОСОБА_26 до лікарні, він був зі слів свідків брудним, тримався за бік, з «ніби-то» вибитим зубом. Але під час первинного огляду, лікарями не було виявлено жодних тілесних ушкоджень.

Зазначив, що ОСОБА_26 вони не затримували, він пішов самостійно з двору першим в невідомому напрямку, потім вже поїхав ОСОБА_27 з напарником для подальшого чергування, а ОСОБА_35 та ОСОБА_31 ще залишалися у дворі, так як повинні були відібрати пояснення у ОСОБА_24 .

Крім того, ОСОБА_27 відомо, що біля 12.00-14.00 години за вказаною адресою: АДРЕСА_5 ще повторно викликався наряд поліції. До того ж, з переглянутого в суді матеріалу встановлено, що ОСОБА_26 , коли приїжджав в цей же день інший екіпаж, забирав свої власні речі, пересував тяжкий холодильник, виносив автозапчастини вагою близько 20 кг з будинку, що неможливо б було зробити, якби у нього були зламані ребра чи він був побитий.

Маргарян категорично заперечує застосування фізичної сили до ОСОБА_26 , навпаки, він з ОСОБА_34 йому допомагали безпечно вийти з флігеля, застеляли вікно, щоб потерпілий не порізався о скло.

Всі свідки, допитані в судовому засіданні, надали пояснення на захист ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , з матеріалів кримінальної справи, а також стороною обвинувачення не надано жодного доказу на підтвердження вчинення ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України.
Правова позиція сторони захисту відображена, зокрема, у вступній промові, усних показаннях обвинуваченого та виступах під час дебатів. 
Позиція сторони захисту полягала у твердженнях про невинуватість ОСОБА_14 та ОСОБА_13 з огляду на те, що докази сторони обвинувачення взагалі не підтверджують обставини, про які зазначено в обвинувальному акті.
В судових дебатах сторона захисту просила визнати невинним ОСОБА_14 та ОСОБА_13 в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст. 365 КК України, та виправдати обвинувачених у зв`язку з тим, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст. 365 КК України. 

Захисник обвинувачених також зазначила, що будь яких доказів вини обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_13 прокурором не надано, свідки, які були допитані у судовому засіданні також жодним чином це не підтвердили. Обвинувачення будується тільки на свідченнях потерпілого ОСОБА_12 , які є неправдивими та суперечливими, він постійно плутається в своїх показах.

За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. 

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Захисник звернув увагу суду на той факт, що вина ОСОБА_14 та ОСОБА_13 не доведена поза розумним сумнівом, а версія щодо вчинення злочину не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи, викладені в обвинувальному акті обставини та правова кваліфікація дій обвинувачених є необґрунтованими, оскільки обвинувачені діяли виключно у межах наданих їм повноважень та не порушували закон.

V. Позиція потерпілого
Так, потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні 07.11.2024 в режимі відеоконференції зі Здолбунівським районним судом Рівненської області (Т.5 а.с.68-69) пояснив суду, що всі події трапилися на свята, а саме 07.01.2017. Він мешкав тоді за адресою: АДРЕСА_5 зі своєю цивільною дружиною  ОСОБА_19 , у її будинку. 7 січня 2017 року вранці, між ним та дружиною  ОСОБА_19 виник конфлікт, вони сварилися, перебуваючи на вулиці. Так як було слизько на подвір`ї, вони впали на льоду, телефон дружини ОСОБА_36 випав на землю, і щоб уникнути подальшого загострення конфлікту,  ОСОБА_26  підняв телефон та пішов у флігель (літню кухню), зачинився там, щоб подалі не сперечатися.  ОСОБА_12  зазначив, що перебував у стані алкогольного сп`яніння, так як були свята, випив 150–200 грамів горілки. Дружина  ОСОБА_19 кричала, виганяла його з будинку, стукала у двері флігеля, щоб він віддав телефон, а потім викликала поліцію. За його словами, коли приїхали працівники поліції, він їм пояснив, що телефон він у дружини не викрадав, вийти з літньої кухні не може, так як не знає де ключі від дверей, до того ж перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Пояснив, що коли виспиться, сам потім вийде з будинку та забере свої власні речі. 
Але у зв`язку з тим, що цивільна дружина ОСОБА_24 наполягала на тому, щоб вн відчинив двері та повернув їй телефон, ОСОБА_31 просив його вийти добровільно, з дозволу власниці домоволодіння – ОСОБА_24 розбив скло у флігелі, взяв його з іншою поліцейською жінкою під руки та обережно витягли його через вікно з літньої кухні, почали питати за телефон ОСОБА_37 , ОСОБА_31 схопив за груди, повів за флігель та разом з ОСОБА_27 побили. Зокрема,  ОСОБА_27  кинув його на землю, а  ОСОБА_38  виконував накази та почав наносити удари.  ОСОБА_26  повідомив, що його били дубинкою по голові 1 раз та по грудній клітці 2 рази, всього нанесли 3 удари, він навіть втратив свідомість, та у нього випав 1 зуб. Після того, як ОСОБА_26 прийшов до тями, у нього на грудях сидів інший поліцейський, якого він не знає. По обличчю його не били, крові не було.
ОСОБА_31 та ОСОБА_27 приїхали разом, в дворі весь час також перебували інші поліцейські та ОСОБА_24 . Чи били його інші працівники поліції він не пам`ятає.
Потім ОСОБА_26 відпустили і він пішов до аптеки, яка розташована біля магазину АТБ на вул.Єлізарова в м.Харкові, де придбав таблетки цитрамон, щоб полегшити головний біль. Після аптеки пішов до сусіда ОСОБА_39 , де знаходився до вечора та вживав алкогольні напої. Потім ОСОБА_26 збирався поїхати до бабусі в с.Солоніцевку (вул.Енергетична, 5) Харківської області маршруткою, але так і не вдалося доїхати, так як йому стало дуже зле, його нудило, тому він вийшов з маршрутки та викликав швидку допомогу зі свого мобільного телефону. Коли приїхала швидка допомога, він поскаржився на біль в районі ребер, повідомив, що його побили співробітники поліції, тому його відвезли до 4 лікарні невідкладної допомоги, зробили рентген на наступний день, де виявили, що зламане одне ребро. 
З лікарні ОСОБА_26 втік, встиг на останній поїзд метро та поїхав до бабусі у с.Солоніцевка на таксі, де знаходився декілька днів. 
До прокуратури з заявою звернувся тільки 11 січня – через 4 дні. Лікувався сам, більше до лікарні не звертався.
Зазначив під час допиту, що дійсно він з дружиною під час сварки впав на льод та міг вдаритися.
На питання захисника пояснив, що його дружина ОСОБА_40 дуже часто викликає поліцію під час сварок, за день можуть приїжджати по 5-6 разів, складають протоколи про адміністративні правопорушення. Тому приїзд поліцейських для нього – звичайна подія, але його жодного разу не били (Т. 5 а.с.68-69).
Таким чином, вищенаведені показання потерпілого ОСОБА_12 жодним чином не підтверджують причетність  ОСОБА_14 та ОСОБА_13 до перевищення влади, вчинення ними дій, які явно виходять за межі наданих їм прав чи повноважень, які супроводжувались насильством та погрозою застосування насильства, застосуванням спеціальних засобів, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями за відсутності ознак катування, за попередньою змовою групою осіб.
VІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Суд, у відповідності до ст.94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, виходячи з приписів ст.373 ч.3 КПК України, відповідно до яких, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, прийшов до висновку, що обставини обвинувачення ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , викладені у обвинувальному акті, не знайшли свого об`єктивного підтвердження, а тому ОСОБА_14 та ОСОБА_13 підлягають виправданню, виходячи з наступного.
ОСОБА_41 .
На підтвердження вини ОСОБА_14 та ОСОБА_13  стороною обвинувачення надано докази, які були досліджені безпосередньо у судовому засіданні, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, такі містяться у матеріалах кримінального провадження та за переконанням сторони обвинувачення доводять вину ОСОБА_14 та ОСОБА_13  у інкримінованого їм кримінальному правопорушенні.
Зокрема, показами свідків, які допитані безпосередньо у судовому засіданні, попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та приведені до присяги (Т.4 а.с.236-237, Т.5 а.с. 10-11, 86-88,90, 96-97, 137-139, 141, 154-155, 156-161, Т.6 а.с.24-26, 34-35) матеріалів кримінального провадження).
Свідок ОСОБА_19 , допитана в судовому засіданні 11.12.2024 в режимі відеоконференції зі Здолбунівським районним судом Рівненської області (Т.5 а.с.86-88, 90), пояснила, що останній раз бачила обвинувачених 8 років тому. ОСОБА_26 її цивільний чоловік, але живуть не разом. 6 січня 2017 року ОСОБА_19 пішла до хрещеної на вечерю, а близько 21:00 повернулася додому, де її чекав вже злий ОСОБА_26 , який почав на неї сваритися, виникла сварка, вона йому погрожувала, що викличе поліцію, а він після чого відібрав її мобільний телефон, який знаходився на столі в кімнаті, і пішов на вулицю. Вона вибігла за ним на вулицю, де продовжувався скандал. На вулиці вони впали, так як було дуже слизько, телефона не було і вона подумала, що ОСОБА_26 його вкрав. ОСОБА_26 десь пішов і його не було всю ніч. Ввечері до неї в гості прийшла сестра, приблизно о 4 годині ранку ОСОБА_19 почула скрип двері та побачила, як ОСОБА_26 зайшов у літню кухню. Дочекалася 8-00 години ранку і почала стукати у двері з вимогами, щоб він віддав телефон. Сестра викликала поліцію.

Вже через 20 хвилин 07 січня 2017 прибув перший екіпаж, у складі якого був ОСОБА_38 , а згодом другий екіпаж, де перебував ОСОБА_27 . Вони стукали у двері та вікна, але ОСОБА_26 не відкривав двері та повідомив, що в нього не має ключів. ОСОБА_19 дозволила поліцейському ОСОБА_32 розбити вікно, щоб випустити ОСОБА_26 . Вони просили, щоб він добровільно вийшов, але він лаявся, поводився агресивно, кричав на поліцейських і не хотів виходити. Сам момент, коли ОСОБА_26 доставали через вікно, вона не бачила, так як була у будинку. Коли вона вийшла – ОСОБА_26 вже був у дворі, його обшукували, щоб знайти телефон. ОСОБА_19 зазначила, що не бачила, як працівники поліції били ОСОБА_26 . 

Потім попросили дівчину поліцейську залізти через вікно і відкрити двері у флігель, щоб пошукати телефон у літній кухні. Після чого працівники поліції зайшли до літньої кухні для пошуку телефону, але його там не було. 

Після того як поліція поїхала, ОСОБА_26 десь пішов, повернувся через хвилин 30-40 і держався за бік, був злий. Вона попросила сторонню жінку викликати поліцію, так як злякалася (це вже був 3 або 4 виклик за день). ОСОБА_26 зайшов в будинок і також викликав поліцію, зазначив, що йому не дозволяють забрати з будинку власні речі.

Через деякий час знов приїхала поліція, але вже інші співробітники. Тоді ОСОБА_24 побачила в будинку на столі телефон.

ОСОБА_24 пояснила суду, що в день подій ОСОБА_26 вкрав у ОСОБА_19 100 грн, щоб купити алкоголь. Також ОСОБА_19 заявила, що ОСОБА_26 вживав і наркотичні засоби.

Вона не помічала на ньому жодних фізичних ушкоджень. Після вживання алкоголю між ними стався конфлікт, внаслідок якого ОСОБА_26 впав. За словами ОСОБА_19 , оскільки був сніг, він, ймовірно, не отримав значних ушкоджень. 

Наступного дня ОСОБА_26 вдома не було цілий день. Коли він повернувся, то тримався за бік, плювався кров`ю і сказав, що його побили поліцейські. 

ОСОБА_19 в судовому засіданні наголосила, що не бачила і не чула, як поліцейські ОСОБА_31 та ОСОБА_27 били ОСОБА_26 , і не пам`ятає, щоб вони приїздили повторно. Під час останнього виклику поліції вона просила, щоб ОСОБА_26 вивели з її дому.
Свідок ОСОБА_42  (Т.5 а.с.10-11) в залі суду пояснила, що вона працює інспектором УПП, 7 січня 2017 року вона заступила на чергування разом з ОСОБА_27 , вранці їх екіпаж отримав дзвінок від  ОСОБА_43  з проханням про допомогу, так як в будинку за адресою: АДРЕСА_5 невідомий чоловік зачинився в будинку. Оскільки  ОСОБА_38  перебував на чергуванні в екіпажі з дівчиною, вони не могли витягнути  ОСОБА_26 , який зачинився на літній кухні. За словами  ОСОБА_44 , коли вони приїхали, то в дворі домоволодіння перебувала заявниця ОСОБА_24 , поліцейські ОСОБА_31 з ОСОБА_45 . Громадянин  ОСОБА_26  зачинився в літній кухні та відмовлявся відчиняти двері з огляду на втрату ключей, зі слів ОСОБА_24 вкрав у неї телефон. 
ОСОБА_26 поводив себе дуже агресивно, неадекватно, висловлювався нецензурною лексикою в бік поліцейських, перебував під впливом або наркотичних препаратів, або в стані алкогольного сп`яніння. Заявниця ОСОБА_24 надала працівникам поліції дозвіл на розбиття вікна, щоб допомогти витягнути  ОСОБА_26 з літньої кухні. Звертає увагу суду, що до ОСОБА_26 жоден з поліцейських не застосовували силу, ніхто не поводив себе агресивно щодо нього. Також  ОСОБА_46  зазначила, що подій, на які вказує  ОСОБА_26 , не було.  ОСОБА_46  підтвердила, що  ОСОБА_47 та  ОСОБА_27  не застосовували до  ОСОБА_26  жодних заходів впливу чи фізичної сили, не застосовували спеціальних засобів, навпаки – допомогли йому вийти з літньої кухні через вікно без поранень, перед цим застелили підвіконня шторою, надавали допомогу. Будь-яких тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_26 вона не бачила, на стан здоров`я не скаржився. До обіду  ОСОБА_28  разом з  ОСОБА_48  поїхали далі на чергування, а  ОСОБА_26  залишив місце самостійно, його не затримували і він пішов в невідомому напрямку. Жодних протоколів не складали, тільки відібрали пояснення від заявниці ОСОБА_24 .
Свідок ОСОБА_22 , допитаний у судовому засіданні 21.08.2024 (Т.4 а.с.236-237) повідомив, що є дільничним ВП №2 ХРУП №3. З обвинуваченими знайомий після події, яка мала місце взимку за декілька років до початку війни, під час несення служби. Пояснив, що подія відбувалася за адресою АДРЕСА_5 . Він побачив патрульні машини, тому сам підійшов до будинку. Знає власницю будинку ОСОБА_49 та її співмешканця ОСОБА_26 , вони постійно викликали поліцію, між ними майже кожного дня були сварки. На місці перебували два патрульні екіпажі та заявник. За будинком знаходилися двоє патрульних поліцейських і ОСОБА_26 , вони розмовляли і шукали мобільний телефон, у викраденні якого ОСОБА_24 звинувачувала ОСОБА_26 . 

Фактів побиття свідок не бачив, будь-яких тілесних ушкоджень на ОСОБА_26 він також не пам`ятає. Зазначив, що агресії або злості з боку працівників поліції не було, вони просили молодого чоловіка спілкуватися в нормальній формі. ОСОБА_26 зі скаргами не звертався. Разом з тим пояснив, що звернення з вказаної адреси надходили неодноразово та переважно стосувалися сімейних конфліктів.
Свідок  ОСОБА_50 , допитаний у судовому засіданні 14.03.2025 в режимі відеоконференції з Берегівським районним судом Закарпатської області (Т.5 а.с.137-141) повідомив, що 07.01.2017 він перебував на чергуванні разом зі ОСОБА_22 в районі Холодної гори в місті Харкові. У ранковий час ніс службу в районі церкви. Близько 10–11 години ранку надійшов виклик від патрульної служби з проханням направити два службових автомобілі, після чого вони прибули до приватного домоволодіння. Свідок пояснив, що після прибуття підійшов до будинку, у дворі було багато снігу. Зайшовши на територію домоволодіння, він побачив чотирьох працівників поліції, а також чоловіка і дівчину. За його словами, як чоловік, так і жінка перебували у стані алкогольного сп`яніння. Чоловік був дуже нетверезим. На запитання щодо застосування фізичного впливу з боку працівників поліції свідок відповів, що такого не було. Чоловіка не били і не застосовували до нього силових прийомів, його лише заспокоювали. При цьому чоловік активно рухався, кричав та висловлювався нецензурною лайкою, на поліцейських не скаржився, тільки на свою дівчину. Видимих слідів побиття у нього не було. Також свідок зазначив, що засобів фіксації події він при собі не мав, оскільки перебував на чергуванні.
Допитаний в судовому засіданні 10.04.2025 в якості свідка ОСОБА_51 (Т.5 а.с.154-155) повідомив суду, що він є приятелем ОСОБА_26 , обвинувачених не знає. Свідку відомо, що ОСОБА_26 дуже часто сварився зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_24 , неодноразово викликалася поліція.

Його приятель ОСОБА_52 передав ОСОБА_26 на ремонт двигун автомобіля. 07 січня 2017 року біля 14-00 години, на свято зателефонував ОСОБА_26 і сказав, щоб вони забрали цей двигун, так як він переїжджає. Свідок разом з ОСОБА_53 приїхали за адресою мешкання ОСОБА_26 , а саме: АДРЕСА_5 , щоб забрати двигун, побачили ОСОБА_26 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. За словами свідка, ОСОБА_26 майже завжди був у такому стані. Свідок намагався нечасто користуватися його послугами, так як ОСОБА_26 дуже нав`язлива, назойлива людина, йому всі винні, він як «пиявка».

В той день, біля 14-00 години, на момент зустрічі ОСОБА_26 сидів на корточках, тримався за бік та казав, що його побили. В дворі домоволодіння, де жив ОСОБА_26 , перебувало двоє поліцейських, які спілкувалися з ним, але він не був візуально побитий. Навіть за кілька днів після подій, під час подальшого спілкування свідок не помітив у ОСОБА_26 будь-яких тілесних ушкоджень, ОСОБА_26 виглядав цілим, без ознак побиття.

Під час завантаження двигуна ОСОБА_26 участі не брав, допомагали інші знайомі — ОСОБА_54 та ОСОБА_24 . Вони завантажили речі в транспортний засіб. Також на місце прибула ще одна патрульна машина. За словами свідка,  ОСОБА_26 дуже часто сварився, мав агресивну поведінку, і поліція неодноразово приїжджала до нього додому. Поведінка поліцейських при цьому була спокійною та коректною, вони намагались пояснити ОСОБА_26 ситуацію, але той перебував у нетверезому стані.

Коли свідок поїхав, в дворі був екіпаж поліції, ще один приїхав. ОСОБА_26 залишався на подвір`ї.Свідок зазначив, що на вулиці тоді був мороз, сніг та ожеледиця. ОСОБА_26 свідок бачив ще й у лютому в прокуратурі, куди його запросили дати пояснення щодо ОСОБА_26 . Також згадав, що 6 січня, близько 16:00, він спілкувався із ОСОБА_26 , коли заїжджав до ОСОБА_55 , ОСОБА_26 тоді також перебував у стані алкогольного сп`яніння та говорив, що планує їхати на дачу.

Свідок ОСОБА_56 , допитаний в судовому засіданні 10.04.2025 в режимі відеоконференції з Одеським апеляційним судом (Т.5 а.с.156) повідомив суду, що не знайомий з обвинуваченими, є приятелем ОСОБА_26 , періодично спілкуються. Зі слів свідка, близько семи років тому, взимку, 7 січня 2017 року, між ОСОБА_26 та його дружиною сталася сварка, після чого ОСОБА_26 звернувся до нього з проханням допомогти вивезти речі.

Свідок розповів, що за словами самого ОСОБА_26 , його побили співробітники поліції. Водночас свідок не бачив жодних очевидних побоїв, але помітив, що ОСОБА_26 тримався за ребра. 6 січня вони також зустрічалися, ОСОБА_26 весь день ремонтував автомобіль вдома у свідка за адресою: м.Харків, провулок Червономорський, 23, працював до вечора, приблизно до 17–18 години, потім ще прийшов 6 січня, та пішов від нього приблизно о 04-05 ранку з пляшкою коньяку. Свідок підтвердив, що ОСОБА_26 в той день вживав алкоголь, але при цьому не перебував у стані дуже сильного алкогольного сп`яніння. Разом спиртного не вживали, ОСОБА_26 пив сам.

7 січня вони знову зустрілися, орієнтовно між 12:00 та 13:00, свідок прийшов до ОСОБА_26 . За його словами, ОСОБА_26 проживав разом із дівчиною на ім`я ОСОБА_57 . У той день, 7 січня, ОСОБА_26 був у нормальному стані. На подвір`ї на той момент перебувала поліція та дівчина. ОСОБА_26 скаржився на біль у боці, забирав речі, оскільки виїжджав від ОСОБА_36 . Свідок не помітив на ОСОБА_26 жодних видимих тілесних ушкоджень. Також не володіє інформацією, де саме перебував ОСОБА_26 вночі з 6 на 7 січня. За його словами, поліція була у дворі весь час, але ОСОБА_26 пересувався самостійно, виносив тяжкі речі, пересував холодильник. Потім приїхав знайомий ОСОБА_26 на бусіку ОСОБА_58 і вони разом вантажили речі, автозапчастини, які важать близько 10-20 кг., а деякі – 30-40 кг. Весь час на подвір`ї була поліція, між ними та ОСОБА_26 суперечок жодних не було.

Після того, як вони завантажили речі, приблизно протягом двох годин, вони разом з ОСОБА_26 пішки вирушили до дому свідка, а згодом ОСОБА_26 пішов далі сам, куди саме – йому не відомо. ОСОБА_26 самостійно пересувався. Через декілька днів свідок знову зустрів ОСОБА_26 .

Допитана в судовому засіданні 23.01.2025 свідок сторони обвинувачення  ОСОБА_59 (Т.5 а.с.96-97), пояснила, що працює завідувачем рентгенологічного відділення у міській лікарні №28. Зазначила, що з потерпілим ОСОБА_60 не знайома та бачила його вперше у січні 2017 року. Свідок пояснила, що висновок від 07.01.2017 був складений не нею, а лікарем хірургом або терапевтом. У потерпілого на той момент були наявні направлення на проведення рентгенографії органів грудної клітини та рентгенографії черепа. Також зазначила, що у висновку від 11.01.2017 №288 вказано на наявність у ОСОБА_26 перелому десятого ребра, однак даний висновок був складений не нею, а іншим лікарем-рентгенологом. При перегляді цифрових рентгенівських знімків, зроблених 07.01.2017, вона не виявила жодних ознак переломів ребер. Свідок звернула увагу, що між 07.01.2017 та 11.01.2017 минуло чотири дні, протягом яких ОСОБА_26 міг отримати перелом пізніше. Пояснила, що безпосередньо рентгенографію виконує лаборант, а лікар переглядає та аналізує знімки. Станом на 07.01.2017 патологічних змін, які б свідчили про переломи ребер, виявлено не було.

Згідно клопотання прокурора, яке підтримали учасники процесу, судом досліджено в судовому засіданні показання свідківОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 ,  ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , які надавалися ними під час минулого судового розгляду, оскільки вказані свідки не з`являлися на виклики, поштова кореспонденція поверталась з відмітками про їх відсутність за адресою мешкання.

Судом встановлено, що свідок ОСОБА_68 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 03.07.2025 (Т.5 а.с.235-237), свідок ОСОБА_69 перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 з 02.12.2022 по теперішній час, що підтверджується довідкою ВЧ НОМЕР_1 № 2619 від 12.06.2025 (Т.5 а.с.217), свідки ОСОБА_70 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 перетнули державний кордон України, що підтверджується довідкою Державної прикордонної служби (Т.6 а.с.1,2), у зв`язку з чим неможливо забезпечити їх участь в судовому засіданні та безпосередньо допитати. 

Суд зазначає, що показання, які особа надавала під час минулого судового розгляду, не можуть вважатися недопустимими доказами лише на тій підставі, що неможливо було забезпечити явку такої особи під час іншого судового розгляду. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №127/19452/16-к. 

Так, ВС зазначив, що принцип безпосередності дослідження доказів спрямований передусім на забезпечення права сторін на перехресний допит особи, яка дає показання, що дає стороні можливість з`ясувати всі обставини, які вона вважає важливими для вирішення справи, уточнити показання свідка та поставити під сумнів ті чи інші повідомлення особи або її репутацію. Щодо сторони захисту, то це право забезпечується також і пунктом «d» частини 3 статті 6 Конвенції, щодо якого Європейський суд з прав людини зазначав ще до того, як визнати особу винуватою, усі докази проти неї мають зазвичай бути представлені в її присутності під час публічного розгляду з метою надати можливість для спростування. Виключення з цього принципу є можливими, але не можуть порушувати права захисту, які, як правило, вимагають, щоб обвинуваченому була надана адекватна та відповідна можливість викликати та допитати свідка проти нього, або коли свідок надає показання, або на наступних етапах провадження.

Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що засаді безпосередності, як і будь-якій іншій загальній засаді, притаманна певна гнучкість при застосуванні в конкретних обставинах, що кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 750/5745/15-к (провадження № 51-10195 км 18).

Крім того, в умовах воєнного стану згідно з ч. 11 ст. 615 КПК показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. 

Таким чином, положення ч.4 ст. 95 КПК України, що суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, не може тлумачитися як безумовна заборона використання показань, які особа давала перед іншим складом суду у тій же справі.

Стаття 225 КПК України передбачає в певних випадках можливість судового допиту особи під час досудового розслідування, і такі показання є допустимими за умови дотримання порядку, передбаченого вказаною нормою права. Найбільш істотними складовими цього порядку є здійснення допиту перед суддею в судовому засіданні, участь сторін та дотримання правил допиту, передбачених для судового розгляду.
Так, ОСОБА_71 , допитаний в судовому засідані 16.09.2021 в якості свідка (Т.6 а.с.22-25) повідомив, що точну дату події не пам`ятає, але це були свята років 8 тому назад. Він з напарником ОСОБА_72 виїхали на виклик на адресу: АДРЕСА_5 , оскільки перехожі люди почули, що кричить жінка, і викликали поліцію. Жінка кричала, просила допомоги та закрилася у кімнаті, оскільки ОСОБА_26 їй погрожував та бив. Потім побачили ОСОБА_26 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та був дуже збуджений. На ОСОБА_26 не було видимих тілесних ушкоджень, він не скаржився на стан здоров`я, не був порваний або побитий, рухався самостійно, збирав речі та вільно пересувався. Так як жінка сварила його та виганяла з будинку, де вона є власницею, тому ОСОБА_26 вивели на вулицю, при цьому з`ясувалося, що він ще забрав телефон у жінки. В будинку був безлад, жінка постійно кричала, щоб він залишив будинок. ОСОБА_26 також кричав і лаявся, кидав речі у різні боки. Двері у будинку були всі відкриті, окрім однієї кімнати, де перебувала ОСОБА_24 . На працівників поліції він не скаржився, на зламані ребра не скаржився, рухався вільно, нахилявся та переносив холодильник. Заяв про побиття на працівників поліції він не писав. Свідок зазначив, що ОСОБА_26 був візуально дуже п`яний, хоча тестування не проводили, він був дуже активним, бігав, і його рухи не були обмежені. Скаржився тільки на життя, сусідів та цивільну дружину ОСОБА_24 .
Свідок з напарником відібрали пояснення у ОСОБА_26 та ОСОБА_24 та поїхали.
Свідок  ОСОБА_73 , допитана в судовому засіданні 16.09.2021 (Т.6 а.с.24) повідомила, що вона є працівником УПП. У день події – 07 січня 2017 вона приїхала разом з ОСОБА_48 на виклик «сімейна сварка» за адресою: АДРЕСА_5 . Заявник ОСОБА_24 скаржилася, що її співмешканець ОСОБА_26 зачинився в літній кухні, викрав у неї телефон, виходити не хоче. Просила поліцію, щоб вони його вигнали з домоволодіння, яке є її власністю. Свідок пояснила, що вона разом з напарником ОСОБА_34 почали спілкуватися з ОСОБА_26 , стукали у двері та вікна, але він не відчиняв. ОСОБА_26 поводив себе дуже агресивно, нахабно, кричав та лаявся на поліцейських, висловлювався нецензурною лайкою на їх бік. Було вирішено викликати ще один екіпаж поліції на допомогу. Коли приїхали інші поліцейські – ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , з дозволу ОСОБА_24 вони витягли скло з флігеля (літньої кухні), та допомогли ОСОБА_26 вийти з літньої кухні через вікно, перед цим підвіконня застелили шторою, щоб ОСОБА_26 не порізався о скло. Попросили потерпілого показати кармани з метою виявлення викраденого телефону, але йог там не було.

Також на вказану адресу, прийшов дільничний, який побачив автомобілі патрульної поліції. Під час спілкування зазначив, що на цю адресу постійно надходять виклики через сімейні сварки, в день по 2-3 рази. По поліцейському планшету подивилися, що ОСОБА_26 постійно влаштовує бійки, зловживає наркотичними засобами.

Не чула, щоб ОСОБА_26 просив про допомогу чи кричав, будь-яких заходів фізичного впливу з боку працівників поліції свідок не спостерігала, до ОСОБА_26 не застосовували жодних спеціальних засобів, не складали протокол, не затримували, його відпустили і він самостійно пішов в невідомому напрямку. Свідок разом з ОСОБА_24 ще залишалася для відібрання пояснень від ОСОБА_24 . 

Свідок пояснила, що вона разом з ОСОБА_48 завжди працює в одному екіпажі, за її словами, він хороша людина, допомагав ОСОБА_26 вийти через вікно, щоб він не поранився, при цьому тримали його за обидві руки. Видимих тілесних ушкоджень у потерпілого не було, жодних скарг він не висловлював.
Свідок  ОСОБА_74 , допитаний в судовому засіданні 16.09.2021 (Т.6 а.с.23-25) повідомив, що він є працівником УПП, напарник ОСОБА_66 07 січня 2017 року близько 11–12 години на планшет надійшов виклик, що перехожі чули, як жінка кричала та кликала на допомогу. Свідок разом з ОСОБА_66 приїхали за адресою: АДРЕСА_5 , це був приватний будинок, з вікна якого кричала жінка, яка виявилася ОСОБА_24 . На вулицю вийшов ОСОБА_26 , у нього виник конфлікт із жінкою. ОСОБА_24 зачинилася у спальні, щоб ОСОБА_26 її не побив, при цьому він забрав у неї телефон. Свідку відомо, що раніше цього ж дня, вранці вже приїжджав ще один екіпаж, у складі якого були ОСОБА_38 та ОСОБА_27 . ОСОБА_26 поводився дуже емоційно, казав, що на вулиці його хтось вдарив по ребрах, але не пам`ятав, хто саме, заяву на працівників поліції не писав, не скаржився на них. Він збирав речі та активно рухався, візуальних ознак травм у нього не було, постійно нахилявся, пересував холодильник і виносив на вулицю речі вагою по 5–6 кілограмів, при цьому не тримався за ребра, не скаржився на біль, на здоров`я. Згодом приїхали друзі ОСОБА_26 , куди він планував їхати невідомо. Взагалі ОСОБА_26 не хотів нікуди їхати, проте ОСОБА_24 наполягала. За словами свідка, ОСОБА_26 образився на працівників поліції через те, що його витягли з будинку.
Свідок ОСОБА_72 зазначив, що під час досудового розслідування слідчий некоректно зафіксував його показання, перекрутивши їх. 
Свідок ОСОБА_75 , допитана попереднім складом суду в залі суду  11.03.2021 (Т.6 а.с.34), повідомила, що є лікарем в невідкладній швидкій допомозі. Памятає, що 07 січня 2017 року після 20-00 години, вона, перебуваючи на чергуванні у складі 605 бригади, отримала виклик на трасу біля села Подворки. Виклик стосувався чоловіка приблизно 30 років. Після прибуття на місце, куди викликана була бригада ШНД, паціента не було, потім побачили, як він вийшов з кіоска «Кулиничи» зі стаканом чаю, при цьому тримався за правий бік та повідомив, що його побили вранці під час сварки з дружиною, при цьому зазначав, що побиття здійснили працівники поліції. Все це пам`ятає тільки виключно зі слів самого потерпілого. 

Потерпілий повідомив свідку під час огляду, що їхав у маршрутці, де йому стало зле, після чого його висадили з транспорту. Очевидних жодних ушкоджень у нього не було (гематом, ссадин), хоча він стверджував, що його били по потилиці. Свідок жодних слідів побиття не бачила, але потерпілий постійно скаржився на біль у правій частині грудної клітини. Від потерпілого відчувався різкий запах алкоголю, тому свідок діагностувала у нього клінічне алкогольне сп`яніння, у зв`язку з чим його було доставлено до відділення невідкладної допомоги. Повноцінно оглянути потерпілого не було можливості, оскільки він постійно крутився та поводився неспокійно, навіть агресивно. Слідів побиття та симптомів переломів виявлено не було. За словами свідка, больовий синдром міг бути пов`язаний з проблемами з печінкою, оскільки симптоми цьому відповідали. Потерпілий перебував у брудному стані та був п`яний. В картці все записала зі слів паціента.

ОСОБА_76 , допитаний в судовому засіданні 14.02.2020 в якості свідка (Т.6 а.с.34), повідомив, що у січні 2017 році працював у магазині АТБ маркеті, обвинувачених не знає, а потерпілого пам`ятає. 07 січня у першій половині дня він бачив чоловіка, який сидів на снігу, після чого попросив його встати. Потерпілий повідомив, що його побили, однак не зазначав, хто саме це зробив. Згодом він пішов, при цьому говорив, що у нього болить бік. Видимих тілесних ушкоджень на обличчі потерпілого свідок не бачив. Свідок зазначив, що магазин АТБ працює цілодобово, а тілесних ушкоджень у потерпілого він не помітив, оскільки той перебував у верхньому одязі. Також повідомив, що потерпілий був з пивом та не зазначав, що його побили саме працівники поліції.
Свідок  ОСОБА_77 , допитаний у судовому засіданні 11.03.2021 (Т.5 а.с.244-252), повідомив, що він є лікарем - хірургом. 07 січня 2017 року він перебував на чергуванні в лікарні. За зміну проходить біля 300 осіб, тому не пам`ятає, яку саме медичну допомогу було надано ОСОБА_26 . Але після прочитання свого висновку, повідомив, що це був чоловік близько 30 років, який скаржився на біль у грудині, тому його направили на рентген. Порушень виявлено не було, ОСОБА_26 скаржився на ушиб та забій грудної клітини. За словами свідка, потерпілий не потребував додаткової уваги, у нього все було добре. Вже 11.01.2017 року в ОСОБА_26 було виявлено перелом ребра, проте це встановив інший лікар. Свідок зазначив, що на його думку, у ОСОБА_26 був ушиб. Загалом у пацієнта могло бути що завгодно, і свідок на це не звертав уваги. Те, що у ОСОБА_26 міг бути перелом ребер ще 07.01.2017, є лише припущенням, порушень цілостності кісток не було виявлено..
Свідок  ОСОБА_78 , допитаний у судовому засіданні 11.03.2021, пояснив, що він є лікарем-травматологом невідкладної швидкої медичної допомоги. Зазначив, що ОСОБА_26 було доставлено 07.01.2017 бригадою швидкої медичної допомоги, в ту ніч йому проводився лише огляд. Точно не пам`ятає події, так як пройшло багато років, крім того, зазвичай у лікарні багато людей, свідок не пам`ятає всіх випадків і не може пригадати, що саме було з ОСОБА_26 . В довідці дійсно стоїть його підпис, огляд проводиться і заноситься в медичну картку все зі слів пацієнта. Так, 07.01.2021 ОСОБА_26 скаржився на ушиб м`яких тканин верхніх кінцівок без значних пошкоджень, запис проводився без огляду, зі слів пацієнта. Запис у висновку складено не ним. Свідок зазначив, що пошкодження у ОСОБА_26 могли бути спричинені будь-чим, наприклад, він міг травмуватися, виконуючи звичайні дії. Огляд ОСОБА_26 проводився о 21:30, і зі слів інших лікарів патологій у нього не виявили, можливо були синці, але жодних ознак фізичного впливу у нього не встановлено. Зазначив, що ушиби зберігаються на тілі на протязі доби, синці можуть виникати і без застосування фізичного впливу.
Аналізуючи показання свідків, суд вважає, що їх показання по своїй суті та змісту не доводять винуватість ОСОБА_14 та ОСОБА_13  у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч. 2 ст.365 КК України, а навпаки, виправдовують обвинувачених, свідчать на користь позиції сторони захисту щодо їх невинуватості. 

Від допиту свідків ОСОБА_79 , який виїхав за межі України (Т.6 а.с.1-2), ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 ,  який виїхав за межі України (Т.5 а.с.205-209, 231,234) прокурор в судовому засіданні 11.12.2025 року відмовився (Т.6 а.с.34-35, 31).

Прокурор відмовився від допиту свідка ОСОБА_83 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується актовим записом про смерть № 685 від 05.07.2022 (Т.5 а.с.37-38).

Жоден з допитаних свідків не вказав на ОСОБА_14 та ОСОБА_13  як на осіб, які завдавала психологічне або фізичне насильство ОСОБА_12 , застосовували спеціальні засоби, які є болісними та такими, що ображають особисту гідність потерпілого, або вчиняли інші дії, за відсутності ознак катування, за попередньою змовою групою осіб. 

Взагалі жоден з вказаних свідків не вказав на ОСОБА_14 та ОСОБА_13  як на осіб, що вчиняли протиправні дії відносно потерпілого ОСОБА_12 , а навпаки, звернули увагу суду, що обвинувачені діяли виключно в межах наданих їм законом повноважень.

VІ.ІІ. Письмові докази.

З метою обґрунтування обвинувачення сторона обвинувачення посилалась на наступні письмові докази, які були досліджені та оцінка яких була надана судом, зокрема:

- згідно листа-відповіді на №17/2 33-17 від 19.01.2017 Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Харкові повідомлено, що згідно з відомостями, внесеними до інформаційно-аналітичної системи «АРМОР» у домоволодінні № 65 по вул.Холодногірська у м.Харкові за викликом ОСОБА_19 від 07.01.2016, надійшло повідомлення на телефон «102» про «конфлікт з колишнім співмешканцем, який б`ється», з 09-11 год. до 10-22 год. перебували інспектори роти № 4 батальйону № 1 Управління ОСОБА_14 та ОСОБА_73 у складі екіпажу №0407, присутність яких завершилася відібранням заяви і поясненнями заявника та складанням рапорту останнього з цих інспекторів, наданих до Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, у якому відбулася їх реєстрація в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події за № 86. 

Зазначеними інспекторами здійснювався відеозапис спілкування з заявником та особою, на якого вона поскаржилась, зміст якого засвідчує прибуття у згаданий період часу до цього домоволодіння інспекторів цього підрозділу Управління ОСОБА_13 і ОСОБА_84 у складі екіпажу № 0404. 

У подальший час з 12-01 год. до 14-51 год., протягом якого також здійснювався відеозапис нагрудними відеокамерами, у цьому місці також були присутніми заступник командира цієї роти Управління ОСОБА_71 і інспектор цього підрозділу ОСОБА_74  у складі екіпажу № 0406, наслідком чого став рапорт першого з них про припинення конфлікту та отримання заяви та пояснення, зареєстрованих в зазначеному журналі єдиного обліку за № 94, додано також лазерний диск Avent DVD-R 4.7GB (відеозаписи із нагрудних відеоматеріалів ОСОБА_85 та ОСОБА_66 ); лазерний диск Avent DVD-R 4.7GB (відеозаписи із нагрудних відеоматеріалів ОСОБА_14 та ОСОБА_86 , а також фотофрагменти з зображенням інспекторів поліції) (Т.1 а.с.180-185).

- судом досліджено відеозапис з бодікамер інспекторів патрульної поліції ОСОБА_14 та ОСОБА_65 (екіпаж 0407). Так, згідно запису з нагрудної камери ОСОБА_87 був виклик поліції на адресу: АДРЕСА_5 . Згідно повідомлення ОСОБА_26 викрав телефон у власниці будинку та закрився у літній кухні на замок, відмовляється виходити. Власниця будинку ОСОБА_24 дозволила працівникам поліції розбити скло у літній кухні та витягти ОСОБА_26 через вікно. Працівники поліції спілкувалися з ОСОБА_26 чемно, спокійно, але той на них сварився та на свою цивільну дружину, поводив себе дуже агресивно, зневажливо, казав, що відчиняти не буде. Також представник поліції ОСОБА_13 ввічливо спілкувався з ОСОБА_26 , просив відчинити двері, витяг обережно скло з вікна, щоб потерпілий не поранився, застелив підвіконня тканиною та подав руку, щоб ОСОБА_26 вийшов через вікно з літньої кухні;

- при огляді відеозапису з лазерного диску Avent DVD-R 4.7GB (екіпаж 0406) встановлено, що на адресу: АДРЕСА_5 через 3 години після екіпажів 0407, 0404 приїхав інший екіпаж № 0406 на виклик, а саме ОСОБА_72 та ОСОБА_88 . ОСОБА_26 знову заліз до будинку (візуально не побитий), але на вигляд перебуває в стані або алкогольного або наркотичного сп`яніння. Конфлікт виник між власницею домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 – Голубєвою, яка не віддавала речі ОСОБА_26 , а виганяла з будинку. На відео зафіксовано, як ОСОБА_26 самостійно піднімає та перетягує холодильник, збирає речі (тяжкі самостійно без будь-якої допомоги піднімає, що неможливо при зламаних ребрах або є травми), поводить себе весело, почувається добре на вигляд, постійно сперечається з Голубєвою, його ніхто не може вигнати з подвір`я будинку, перебуває в неадекватному стані. Через вікно передає друзям важкі автозапчастини (головки з двигуна);

- згідно відповіді начальника Департаменту патрульної поліції УПП в м.Харкові ОСОБА_89 від 09.02.2017, дійсно екіпажу патрульної поліції № 0407 у складі інспекторів роти № 4 батальйону № 1 УПП в м.Харкові ДПП ОСОБА_14 та ОСОБА_65 надходив виклик від оператора служби «102»: конфлікт за адресою: АДРЕСА_5 , куди було викликано ще один екіпаж патрульної поліції № 0404 у складі інспекторів роти № 4 батальйону№ 1 УПП в м.Харкові ДПП ОСОБА_13 та ОСОБА_44 , та екіпаж патрульної поліції № 0406 у складі заст.командира роти № 4 батальйону № 1 УПП в АДРЕСА_6 ОСОБА_66 , інспектора роти № 4 батальйону№ 1 УПП в м.Харкові ДПП ОСОБА_90 , долучено лазерний диск «ARITA» DVD-R, 4,7 GB. Згідно матеріалам з лазерного диску "Arita" DVD-R 4.7GB з відеофрагментами з нагрудних камер ОСОБА_66 , ОСОБА_26 самостійно піднімає та перетягує холодильник, незважаючи на його «нібито» побиття працівниками поліції та зламані ребра, поводить себе дуже активно та візуально не має жодних ознак побиття (Т.1 а.с.184-185).

- відповідно витягу з кримінального провадження №42017220000000033 від 13.01.2017, правова кваліфікація ч.2 ст.365 КК України, до прокуратури області надійшла заява ОСОБА_12 від 11.01.2017, яка містить відомості, що вказують на наявність в діях працівників ГУНП в Харківській області ознак кримінального правопорушення - перевищення службових повноважень під час проведення обшуку 07.01.2017 адресою: АДРЕСА_5 (Т. 2 а.с. 53, 55);
- згідно заяви ОСОБА_12 про вчинення злочину з боку працівників поліції від 11.01.2017, адресованої прокурору Харківської області, встановлено, що 07.01.2017 біля 08- 00 години за адресою: АДРЕСА_5 , працівники поліції вибили вікно у будинку та витягли його на вулицю, обшукали, після чого завели за будинок, почали йому погрожувати та бити дубинками. Після вивезли до лісу, вимагали повернути викрадений телефон. Внаслідок побиття у ОСОБА_26 з`явився перелом ребер, вибитий зуб та пошкодження голови. Просить притягнути до кримінальної відповідальності 2 поліцейських (Т. 2 а.с. 54).
Суд критично ставиться до вказаної заяви, так її зміст суперечить дослідженим в судовому засіданні відеозаписам з нагрудних бодікамер як обвинувачених, так і свідків, відеозапису, який зробив власноруч потерпілий ОСОБА_26 . 
Крім того, захисник обвинувачених просив суд визнати вказане повідомлення неналежним та недопустимим доказом, так як не відповідає положенням ст. 84 та 99 КПК України, а тільки свідчить про сам факт звернення до органів прокуратури. Дане повідомлення не містить будь-яких доказів, що тілесні ушкодження ОСОБА_12 були отримані саме від ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Відповідно до положень ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Враховуючи зазначене, а також враховуючи наведені показання потерпілого ОСОБА_12 в судовому засіданні, суд вважає заяву про вчинення злочину недопустимим доказом, тому цей доказ не може бути покладений в основу вироку суду.

- відповідно копії консультативного висновку лікаря спеціаліста КЗОЗ Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги від 07.01.2017, оглянуто ОСОБА_91 , зі слів пацієнта він має травму грудної клітини, рекомендовано спостереження хірурга, УЗД тощо (Т. 2 а.с. 56);
- згідно копії рентгена №288 від 11.01.2017, у ОСОБА_91 11 січня 2017 року виявлено косий перелом 10 ребра (Т. 2 а.с. 58);
Захисник обвинуваченого просив суд визнати вказаний висновок та рентген неналежними та недопустимими доказами, так як не відповідають положенням ст. 84 та 99 КПК України в розумінні - докази у кримінальному проваджені, а тільки свідчить про факт звернення ОСОБА_12 до медичного закладу та не містять будь-яких доказів, що тілесні ушкодження ОСОБА_12 були отримані саме від ОСОБА_14 та ОСОБА_13 .
Суд приймає до уваги твердження захисника обвинувачення та вважає вказаний висновок та рентген є документами, які підтверджують наявність у потерпілого ОСОБА_12 тілесних ушкоджень у вигляді травми грудної клітини. Проте вказаний висновок та рентген є похідними від пояснень самого потерпілого та не ідентифікують особу, яка могла завдати це ушкодження. 
Згідно з практикою Верховного Суду, зокрема колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 22.04.2021 у справі 703/2325/14-к, провадження № 51-521км21 надала висновок, відповідно якого для визнання висновку експертизи належним доказом потрібен причинно-наслідковий зв`язок між тілесними ушкодженнями та діями обвинуваченого. Висновок судово-медичної експертизи свідчить лише про наявність у потерпілого тілесних ушкоджень і сам по собі не може бути доказом винуватості особи у спричиненні таких ушкоджень».
Крім того, суд звертає увагу, що рентген, зроблений ОСОБА_12 11.01.2017, тобто через 4 дні після подій, які викладені в обвинувальному акті.
- відповідно листа прокуратури Харківської області від 13.01.2017, прокуратурою розглянуто звернення ОСОБА_12 від 11.01.2017, подане на особистому прийомі, щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно окремих працівників ГУ НП в Харківській області за попередньою кваліфікацією ч.1 ст.365 КК України, долучено копію витягу з кримінального провадження №42017220000000033 від 13.01.2017, правова кваліфікація ч.2 ст.365 КК України, щодо перевищення службових повноважень за попередньою змовою групою осіб – інспекторами роти № 4 батальйону №1 УПП ОСОБА_13 та ОСОБА_14 07.01.2017 о 10-00 за адресою: м.Харків, вул.Холодногірська, 65, внаслідок чого потерпілому спричинені тілесні ушкодження середньою тяжкості (Т.2 а.с.60-61);
Захисник обвинувачених просив суд визнати вказаний витяг неналежним та недопустимим доказом, так як не підтверджує вину обвинувачених, не є джерелом доказів.

Суд вважає клопотання захисника обвинуваченого таким, що підлягає задоволенню та визнає витяг з кримінального провадження №42017220000000033 від 13.01.2017 року за ч.2 ст.365 КК України неналежним доказом в розумінні ст. 84 КПК України з огляду на наступне.

Так, відповідно до Постанови ККС ВС від 09.09.20120, справа № 761/28347/15-к посилання сторони обвинувачення на витяг з ЄРДР про внесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення не може бути доказом вини особи у вчиненні злочину. Реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 Глави 2 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17 липня 2012 року, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру та, згідно з частиною 2 статті 84 КПК України, витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів.
Таким чином, витяг з ЄРДР не може бути доказом у справі, не є процесуальним джерелом доказів, оскільки вказаний реєстр призначений для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру.
- згідно копії роздаточної відомості відеореєстраторів та рацій від 07.01.2017, ОСОБА_14 отримав бодікамеру № 02391, ОСОБА_46 - № 2916, ОСОБА_13 – 0150, ОСОБА_66 – 159, ОСОБА_72 – 0055 тощо (Т.2 а.с.69-72);
Суд вважає, що вказані докази жодним чином не доводить причетність ОСОБА_13 та ОСОБА_14 до вчинення ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України. 
- протокол слідчого експерименту від 09 лютого 2017 року, проведений старшим слідчим 2-го СВ СУ прокуратури Харківської області ОСОБА_92 , на території домоволодіння АДРЕСА_5 за участі потерпілого ОСОБА_12 , в присутності понятих ОСОБА_93 та ОСОБА_94 , спеціаліста о/у ОСОБА_95 , статистів ОСОБА_96 , ОСОБА_97 з використанням відеозапису на камеру "Samsung" HMX-F80 на карту пам`яті "TranscenoPremium 400 16GB", до якого додано диск "Sony DVD-R 120 4.7 GB" з відеозаписом слідчої дії, який було досліджено у судовому засіданні. 
Під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_12 на місці подій за допомогою спец. засобу ПР 73, продемонстрував, яким чином йому було задано ушкодження від представників поліції 07.01.2017 на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 , а саме: удари по голові та по спині, продемонстрував як саме він впав, в той час як інші представники поліції били його. Потерпілий постійно плутається, за словами ОСОБА_12 , йому погрожували вивезти до лісу, стверджує про удари по рукам, зазначає, що всього було зроблено 5-10 ударів, а під час його допиту в судовому засіданні зазначив, що йому нанесено було 3 удари по голові та грудям, за удари по рукам взагалі нічого не казав. Крім того, в висновках лікарів також таких даних не міститься. Зауважень та доповнень під час проведення слідчого експерименту від учасників не надходило (Т.2 а.с.77-81).
Стороною захисту заявлено клопотання про визнання цього доказу недопустимим внаслідок порушення вимог ст.ст.84,86 КПК України щодо отримання доказів з порушенням порядку, встановленого цим Кодексом, а саме: під час дослідження відеозапису слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_12 на місці постійно плутався в показах, в кількості ударів, повторював за особою, яка проводила слідчий експеримент штучно обрані покази, які не відповідають дійсності, містять протиріччя з відеозаписами з бодікамер обвинувачених, суперечать медичній документації, в якій зазначено про забій грудної клітини і не виявлено жодних забоїв на руках. Крім того, слідча дія проведена з порушенням діючого КПК без присутності обвинувачених, без дозволу слідчого судді на проведення слідчої дії в приміщенні домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 .
Так, згідно з офіційною практикою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, будь-які слідчі дії, в тому числі, обшук, огляд житла чи службового приміщення — мають проводитись виключно на підставі ухвали слідчого судді, незалежно від форми власності чи статусу приміщення.
Цю позицію чітко підтверджено в ухвалі ККС ВС від 29 січня 2019 року у справі №466/896/17, яка також опублікована у «Віснику кримінального судочинства» № 2 за 2019. До того ж, цей протокол не фіксує конкретних дій ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , взагалі відсутня інформація про їх присутність. 
ЄСПЛ у справі "Абу Зейд проти Болгарії" наголошував, що доказ має встановлювати участь конкретної особи, а не лише описувати загальну ситуацію, як це зроблено в протоколі слідчого експерименту. 
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17, провадження № 51-6070кмо19), приписи ч.4 ст.95 КПК про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які було отримано в порядку передбаченому ст. 225 КПК, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів, згідно зі ст. 95 КПК. При цьому показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту.

Відповідно до рішення Об`єднаної палати легітимна мета слідчого експерименту досягається дотриманням встановленого порядку його проведення, реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження.

Зі змісту статті 85 КПК випливає, що належними є докази, які не тільки прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню і зазначені у статті 91 КПК, а й ті докази, які підтверджують існування чи відсутність інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 99 КПК складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій за умови наявності в них відомостей, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, належать до документів, які є відповідно до частини 2 статті 84 КПК процесуальними джерелами доказів.

З огляду на викладене, показання потерпілого ОСОБА_12 , надані ним під час слідчого експерименту 09.02.2017, не можуть бути взяті до уваги судом в якості беззаперечного доказу винуватості ОСОБА_14 та ОСОБА_13  у пред`явленому ним обвинуваченні за ч.2 ст.28, ч. 2 ст.365 КК України, оскільки вони не містять жодних відомостей про вчинення з боку ОСОБА_14 та ОСОБА_13  дій, які супроводжувались насильством, застосуванням спеціальних засобів та болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування. 

Тому суд вважає, що вказаний доказ жодним чином не доводить причетність ОСОБА_14 та ОСОБА_13  до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, у вчиненні якого вони обвинувачуються.
- судом оглянутий протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від09 лютого 2017 року, складений слідчим в 2-го СВ СУ прокуратури Харківської області ОСОБА_92  в приміщенні коридору будинку АДРЕСА_5 при змішаному освітленні в присутності двох понятих ОСОБА_93 та ОСОБА_94 , без застосування технічних засобів фіксації, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_12 вказав, що впізнає чоловіка, який зображений на фото №3 ( ОСОБА_13 ) за зовнішнім виглядом, вірменин, волосся темне, який 07.01.2017 разом з іншими поліцейськими вдарив його ПР 73 по голові, а інші поліцейські ПР 73 по спині (Т. 2 а.с. 82-84);
- згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від09 лютого 2017 року, складеного слідчим 2-го СВ СУ прокуратури Харківської області ОСОБА_92  в приміщенні коридору будинку АДРЕСА_5 при змішаному освітленні, в присутності двох понятих ОСОБА_93 та ОСОБА_94 , без застосування технічних засобів фіксації, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_12 вказав, що впізнає чоловіка, який зображений на фото №2 ( ОСОБА_14 ), який 07.01.2017 вдарив його ПР 73 в області спини, внаслідок чого зламав ребро. Особу на фото №2 впізнав за формою вух, обличчя та кольором волосся (Т. 2 а.с. 85-87).
Суд зазначає, що вказаний доказ жодним чином не доводить причетність ОСОБА_14 та ОСОБА_13  до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, у вчиненні якого вони обвинувачуються.

- згідно протоколу огляду місця події від 09 лютого 2017 року, який було проведено старшим слідчим 2-го СВ СУ прокуратури Харківської області ОСОБА_92  на території домоволодіння АДРЕСА_5 з дозволу власника будинку ОСОБА_19 , за участі потерпілого ОСОБА_12 , в присутності понятих ОСОБА_93 та ОСОБА_94 , за допомогою цифрового фотоапарату на карту пам`яті, встановлено, що місцем огляду є літня кухня (флігель), розташована за адресою: АДРЕСА_5 , а також земельна ділянка за вказаною адресою, розташована за літньою кухнею домоволодіння АДРЕСА_5 розміром близько 3х3 метрів, ділянка була у снігу, також було помічено чисельні сліди круглої та овальної форми, які схожі на сліди від колін та голови людини. На питання слідчого, потерпілий ОСОБА_12 показав, що саме на цьому місці до нього застосовували 07.01.2017 фізичне насилля поліцейські ОСОБА_98 та ОСОБА_13 . До протоколу огляду місця події додано фототаблицю (Т. 2 а.с. 88-114).
Суд зазначає, що вказаний доказ – протокол огляду місця події від 09.02.2017 проведено через місяць після подій 07.01.2017, і наявність будь-яких слідів на снігу жодним чином не доводять причетність ОСОБА_14 та ОСОБА_13  до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, у вчиненні якого вони обвинувачуються. 

- відповідно протоколу слідчого експерименту від 09 лютого 2017 року, проведеного старшим слідчим 2-го СВ СУ прокуратури Харківської області ОСОБА_92 на території домоволодіння АДРЕСА_5 за участі свідка ОСОБА_19 , в присутності понятих ОСОБА_93 та ОСОБА_94 , з використанням цифрового фотоапарату на карту пам`яті.
Під час слідчого експериментусвідок ОСОБА_19 показала біля флігеля (літньої кухні) де знаходилася вона, ОСОБА_26 та поліцейські.
Зауважень та доповнень під час проведення слідчого експерименту від учасників не надходило, додано ілюстровану фототаблицю (Т.2 а.с.115-119).
Суд зазначає, що вказаний доказ жодним чином не доводить причетність ОСОБА_14 та ОСОБА_13  до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, у вчиненні якого вони обвинувачуються.

- судом досліджено протокол слідчого експерименту від 06.03.2017, проведений старшим слідчим 2-го СВ СУ прокуратури Харківської області ОСОБА_92 , на території домоволодіння АДРЕСА_5 за участі потерпілого ОСОБА_12 , в присутності понятих ОСОБА_99 та ОСОБА_100 з використанням секундоміра. Під час проведення слідчого експерименту, перевірялися показання ОСОБА_12 щодо часу та маршруту руху, після того, як він вимушено покинув територію домоволодіння АДРЕСА_5 . Зауважень та доповнень під час проведення слідчого експерименту від учасників не надходило (Т.2 а.с.120-123).
Суд зазначає, що вказаний доказ жодним чином не доводить причетність ОСОБА_14 та ОСОБА_13  до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, у вчиненні якого вони обвинувачуються.

- відповідно протоколу слідчого експерименту від 06.03.2017, проведеного старшим слідчим 2-го СВ СУ прокуратури Харківської області ОСОБА_92 , на території домоволодіння АДРЕСА_5 за участі потерпілого ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_19 , в присутності понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_101 , здійснювалася перевірки показань свідка ОСОБА_102 щодо можливості почути розмови осіб, які знаходилися у дворі домоволодіння безпосередньо біля вікна літньої кухні (флігеля). 

Встановлено, що розмову чутно виразно біля вікна, всередині приміщення чутно, але не так виразно. Зауважень та доповнень під час проведення слідчого експерименту від учасників не надходило (Т.2 а.с.124-127).

Суд зазначає, що вказаний доказ жодним чином не доводить причетність ОСОБА_14 та ОСОБА_13  до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, у вчиненні якого вони обвинувачуються.
- в судовому засіданні досліджено протокол огляду від 11.02.2017 та протокол огляду від 02.02.2017, наданих УПП у м.Харкові ДПП листом від 09.02.2017 за № 1161/41/14/02-2017 та листом за №647/41/14/02-2017 від 25.01.2017 4 лазерних дисків з відеозаписами з нагрудних камер інспекторів 4 роти 1 бат. УПП у м.Харкові ДПП, а саме екіпажів № 0407 у складі ОСОБА_14 та ОСОБА_65 , екіпажу № 0404 у складі ОСОБА_13 та ОСОБА_44 , укіпажу 0406 у складі ОСОБА_103 та ОСОБА_90 , подій, які відбувалися 07.01.2017 на території домоволодіння АДРЕСА_5 , оглянуто зазначені диски.

Під час огляду встановлено, що всі поліцейські поводилися згідно інструкції, не порушували закону, діяли відповідно наданих їм повноважень, з потерпілим спілкувалися чемно, уважно, не застосовували фізичне або психологічне насилля, спеціальні засоби, кайданки, не складали протоколи про затримання тощо. ОСОБА_26 вільно пересувається, не має видимих зовнішніх дефектів, його одяг чистий, він нахиляється, активно рухається, не скаржиться на больові відчуття та побиття працівниками поліції (Т.2 а.с.145-150).

Суд зазначає, що вказаний доказ жодним чином не доводить причетність ОСОБА_14 та ОСОБА_13  до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, у вчиненні якого вони обвинувачуються.

- згідно довідки рентген відділення КНП ХМР «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім.проф.О.І.Мещанінова від 22.02.2017 по журналу реєстрації рентг.знімків паціента ОСОБА_12 07.01.2017 в 22-00 год за №111, проведена цифрограмма: череп, органи грудної клітини знаходяться в нормі (Т.2 а.с.151-151-54).

Таким чином, станом на 07.01.2017 медичними працівниками у потерпілого ОСОБА_12 не виявлено жодних відхилень у здоров`ї, а саме: переломів ребер. 

Суд зазначає, що вказаний доказ жодним чином не доводить причетність ОСОБА_14 та ОСОБА_13  до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, у вчиненні якого вони обвинувачуються.

- відповідно консультативного висновку лікаря-спеціаліста № 10/91 від 07.01.2017, у ОСОБА_12 встановлено попередній діагноз: ушиб грудної клітини. Але під час допиту лікаря, останній пояснив, що висновок складався виключно зі слів пацієнта і рекомендовано консультація хірурга та УЗД (Т.2 а.с.155).
Суд зазначає, що вказаний доказ жодним чином не доводить причетність ОСОБА_14 та ОСОБА_13  до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, у вчиненні якого вони обвинувачуються.

- згідно висновку експерта ОСОБА_104 №111-А/17 від 19 січня 2017 року встановлено, що у зв?язку з подіями 07.01.2017 року у гр-на ОСОБА_12 , 1981 р.н. могли мати місце наступні ушкодження: закрита травма грудної клітини, перелом 9-го ребра зправа по задньо-підпахвовій лінії з незначним зсувом. Наявне ушкодження утворилося від дії тупого твердого предмету, індивідуальні особливості якого відобразилися, можливо, за тих обставин, на які вказано у постанові слідчого.
По ступеню важкості - це ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеню важкості за критерієм тривалості розладу здоров`я (п 2.2.2 Правил «Судово-медичного визначення ступеню важкості тілесних ушкоджень") За даними, які були надані, відповісти на питання, про кількість спричинених травмуючих дій неможливо. Локалізація ушкодження, яке мало місце у гр-на ОСОБА_12 не доступне для спричинення власною рукою (Т. 2 а.с. 156).
Суд зазначає, що вказаний доказ жодним чином не доводить причетність ОСОБА_14 та ОСОБА_13  до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, у вчиненні якого вони обвинувачуються, а тільки констатує факт наявності тілесних ушкоджень у потерпілого.

- висновок експерта ОСОБА_104 №206-А/17 від 20.02.2017, відповідно висновків якого встановлено, що у зв?язку з подіями 07.01.2017 року у гр-на ОСОБА_12 мали місце наступні ушкодження: закрита травма грудної клітини: перелом 9-го ребра права по задньо-підпахвовій лінії з незначним зсувом. Наявне ушкодження утворилося від дії тупого твердого предмету, індивідуальні особливості якого не відобразилися. Механізм утворення ушкодження (перелом 9-го ребра права), не суперечить засобу його вчинення, на які вказує потерпілий в ході проведення слідчого експерименту.
На підставі даних слідчого експерименту та допиту потерпілого, перелом 9-го ребра права по задньо-підпахвовій лінії, найвірогідніше утворився від дії ОСОБА_105 .
Судово-медичних даних, які б свідчили про наявність тілесних ушкоджень у гр-на ОСОБА_12 , як закрита черепно-мозкова травма, та будь-яких ушкоджень в області верхніх кінцівок не мається. Внаслідок цього, підтвердити чи спростувати дії ОСОБА_13 неможливо.
Після отримання тілесного ушкодження (перелом 9-го ребра зправа) потерпілий ОСОБА_12 міг здійснювати цілеспрямовані дії на протязі тривалого часу (Т. 2 а.с. 157-158).
- висновком експерта №277-А/17 від 10.03.2017 встановлено, що у зв`язку з подією 07.01.2017 року у гр-на ОСОБА_12 , 1981 р.н., мали місце наступні ушкодження: закрита травма грудної клітини з переломом 9-го ребра справа по задньо-пахвовій лінії зі значним зсувом. Дане ушкодження утворилося від дії тупого твердого предмета, індивідуальні особливості якого не відобразилися.
Механізм утворення ушкодження (перелом 9-го ребра справа) не суперечить способу його отримання, на який указує постраждалий у ході проведення слідчого експерименту.

На підставі даних слідчого експерименту і допиту потерпілого, перелом 9-го ребра справа був малоймовірним у випадку падіння з висоти власного зросту, компресії грудної клітини або за інших обставин. Також малоймовірно, що постраждалий самостійно заподіяв собі перелом 9-го ребра справа.

Судово-медичних даних, що дозволяють стверджувати, що травма у гр-на ОСОБА_12 виникла в інший період, ніж зазначений ним під час допиту і слідчого експерименту, не виявлено. Судово-медичних даних про наявність інших тілесних ушкоджень, таких як закрита черепно-мозкова травма або пошкодження верхніх кінцівок, також не встановлено.

У зв`язку з відсутністю рентгенографії під час обстеження потерпілого 07.01.2017 р. (що є точнішим методом діагностики, ніж рентгеноскопія органів грудної клітини), має місце розбіжність діагнозів, а саме — встановлення перелому 9-го ребра лише за результатами рентгеноскопії.

Діагнози, пов`язані з наявністю забоїв м`яких тканин (якщо не описуються об`єктивні ознаки забоїв, такі як синці або садна), не враховуються відповідно до п. 4.6. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Перелом 9-го ребра, який є у гр-на ОСОБА_12 , міг утворитися за обставин, про які він зазначає у протоколах допитів і слідчого експерименту. Біль у грудній клітині, головний біль, нудота, біль у лівій руці могли з`явитися внаслідок травми грудної клітини і забоїв у цих областях.

Перелом 9-го ребра справа відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинив за собою тривалий розлад здоров`я (п. 2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). (Т. 2 а.с. 159-161)
В основу висновків судово-медичних експертиз, медична документація ОСОБА_12 отримана з КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 24», куди потерпілий звернувся лише 11.01.2017, тобто на четвертий день після подій (07.01.2017), покладених в основу обвинувачення.

Суд зазначає, що вказані висновки судово-медичних експертиз жодним чином не доводить причетність ОСОБА_14 та ОСОБА_13  до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, у вчиненні якого вони обвинувачуються, а тільки констатує факт наявності тілесних ушкоджень у потерпілого.

До того ж, зазначена медична документація є неналежним доказом в розумінні ч.1 ст.85 КПК України та не підтверджує факт отримання ОСОБА_12 тілесних ушкоджень саме 07.01.2017 в результаті застосування фізичного насилля з боку обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_13 .

Крім того, зазначена медична документація від 11.01.2017 суперечить результатам первинного обстеження ОСОБА_12 , проведеним безпосередньо в день події – 07.01.2017.

- згідно копії журналу реєстрації амбулаторних хворих КНП ХМР «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім.проф.О.І.Мещанінова за 2017 рік (з 04.01.2017 по 10.01.2017), зазначено зі слів пацієнта, що ОСОБА_12 побитий поліцейськими приблизно о 08-15 годині 07.01.2017 (Т.4 а.с.87-88);

- відповідно форми № 110/о від 07.01.2017 (карта виїзду швидкої медичної допомоги» №167), попередній діагноз зі слів пацієнта ОСОБА_106 струс головного мозку, перелом ребер з правового боку, ушиб животу (Т.4 а.с.96).

- відповідно супровідного листа № 167/605 від 07.01.2017, Семченко доставлений до відділення політравми об 21-38 з попереднім діагнозом швидкої медичної допомоги: струс головного мозку, перелом ребер з правового боку, ушиб животу (Т.4 а.с.89).

- в судовому засіданні досліджено аудіозапис звернення ОСОБА_107 на лінію швидкої допомоги № 103: голос звучить нетверезо, повідомляє, що йому стало зле в маршрутці (Т.4 а.с.101).

Суд зазначає, що вказані документи з медичної установи жодним чином не доводять причетність ОСОБА_14 та ОСОБА_13  до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, у вчиненні якого вони обвинувачуються, а тільки констатує факт наявності тілесних ушкоджень у потерпілого з його слів.

- відповідно рентгеноскопії від 07.01.2017, зробленої о 22-00 годині, у ОСОБА_12 органи грудної клітини та брюшної полості без змін, в нормі (Т.4 а.с.90-91).

- згідно з повідомленням №352/119-27/1/02-2017 від 7 лютого 2017 року, наданим Національною поліцією України, Головним управлінням Національної поліції в Харківській області, управлінням інформаційної підтримки та координації поліції "102", зазначено, що за даними системи реєстрації дзвінків на лінію «102» протягом 2016-2017 років за адресою: АДРЕСА_5 надходили наступні повідомлення:
1) 0 02-22 год. 15.09.2016 з телефону НОМЕР_2 надійшло повідомлення (заявник ОСОБА_19 ) про нанесення тілесних ушкоджень заявниці співмешканцем. На місце події був направлений екіпаж управління патрульної поліції ДП Національної поліції № 0406 (д/н авто 1942), повідомлення було зареєстровано в ЖЄО Холодногірського ВП ГУНП в області за № 15382 від 15.09.2016;
2) о 00-02 год. 15.11.2016 з телефону НОМЕР_3 надійшло повідомлення (заявник ОСОБА_19 , повідомлення від водія служби таксі) про нанесення тілесних ушкоджень заявниці співмешканцем. На місце події був направлений екіпаж управління патрульної поліції ДПП Національної поліції № 0451 (д/н авто 1943), повідомлення було зареєстровано в ЖЄО Холодногірського ВП ГУНП в області за №18885 від 15.11.2016;
3) о 01-03 год. 15.11.2016 з телефону НОМЕР_2 надійшло повідомлення (заявник ОСОБА_19 ) про нанесення тілесних ушкоджень заявниці співмешканцем. На місце події був направлений екіпаж управління патрульної поліції ДП Національної поліції № 0451 (д/н авто 1943), повідомлення було зареєстровано в ЖЄО Холодногірського ВП ГУНП в області за № 18885 від 15.11.2016;
4) о 23-33 год. 30.12.2016 з телефону НОМЕР_4 надійшло повідомлення (заявник ОСОБА_19 ) про нанесення тілесних ушкоджень заявниці співмешканцем. На місце події був направлений екіпаж управління патрульної поліції ДПП Національної поліції № 0409 (д/н авто 1945), повідомлення було зареєстровано в ЖЄО Холодногірського ВП ГУНП в області за № 21441 від 30.12.2016;
5) о 07-35 год. 31.12.2016 з телефону НОМЕР_4 надійшло повідомлення (заявник ОСОБА_19 ) про сварку заявниці із співмешканцем. На місце події був направлений екіпаж управління патрульної поліції ДПП Національної поліції №0404, повідомлення було зареєстровано в ЖЄО Холодногірського ВП ГУНП в області за №21441 від 31.12.2016;
6) о 08-14 год. 07.01.2017 з телефону НОМЕР_5 надійшло повідомлення (заявник ОСОБА_19 ) про конфлікт із колишнім співмешканцем. На місце події був направлений екіпаж управління патрульної поліції ДПП Національної поліції № 0407 (д/н авто 1943), повідомлення було зареєстровано в ЖЄО Холодногірського ВП ГУНП в області за № 311 від 07.01.2017;
7) о 11-48 год. 07.01.2017 з телефону НОМЕР_6 надійшло повідомлення (заявник ОСОБА_108 ) про сімейну сварку у сусідів. На місце події був направлений екіпаж управління патрульної поліції ДІ Національної поліції № 0406 (д/н авто 1942), повідомлення було зареєстровано в ЖЄО Холодногірського ВП ГУНП в області за № 311 від 07.01.2017;
???8) о 11-57 год. 07.01.2017 з телефону НОМЕР_2 надійшло повідомлення (заявник ОСОБА_19 ) про сварку із колишнім співмешканцем. На місце події був направлений екіпаж управління патрульної поліції ДПП Національної поліції № 0404 (д/н авто 1940), також на місці події працював екіпаж управління патрульної поліції № 0406 (д/н авто 1942), повідомлення було зареєстровано в ЖЄО Холодногірського ВП ГУНП в області за № 311 від 07.01.2017;
??9) о 11-58 год. 07.01.2017 з телефону НОМЕР_7 надійшло повідомлення (заявник ОСОБА_12 ) про те, що колишня співмешканка заважає заявнику забрати свої речі з будинку. На місці події працювали екіпажі управління патрульної поліції ДПП Національної поліції № 0406 та № 0404, повідомлення було зареєстровано в ЖЄО Холодногірського ВП ГУНП в області за №311 від 07.01.2017;
10) о 12-00 год. 07.01.2017 з телефону НОМЕР_2 надійшло повідомлення (заявник ОСОБА_19 ) про нанесення тілесних ушкоджень заявниці співмешканцем. На місці події працював екіпаж управління патрульної поліції ДПП Національної поліції №0404, повідомлення було зареєстровано в ЖЄО Холодногірського ВП ГУНП в області за №311 від 07.01.2017;
11) о 21-28 год. 07.01.2017 з телефону НОМЕР_8 надійшло повідомлення від лікаря ОСОБА_109 ) про доставлення до відділення політравми ХМКЛСНМД ім. проф. Мещанінова гр. ОСОБА_12 , 1981 р.н. із зазначеної вище адреси. Повідомлення було зареєстровано в ЖЄО Холодногірського ВП ГУНП в області за № 345 від 07.01.2017;
12) о 01-22 год. 27.01.2017 з телефону НОМЕР_2 надійшло повідомлення (заявник ОСОБА_19 ) про сварку з колишнім чоловіком та сестрою. На місце події був направлений екіпаж управління патрульної поліції ДПП Національної поліції № 0407 (д/н авто 3568), повідомлення було зареєстровано в ЖЄО Холодногірського ВП ГУНП в області за № 1433 від 27.01.2017.

Вказані ЖЄО Холодногірського ВП ГУНП в області оглянуті в судовому засіданні, що свідчить про недобросовістну та неналежну поведінку ОСОБА_12 , з яким правоохоронні органи неодноразово проводили профілактичну бесіду про недопустимість скоєнння протиправних дій та необхідності вирішення спірних питань, згідно чинного законодавства (Т. 4 а.с. 98-101, 105-160).

-згідно з протоколом огляду від 13.02.2017, старший слідчий другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області радник юстиції ОСОБА_110 у службовому кабінеті №56 прокуратури Харківської області, розташованої за адресою: вул.Богдана Хмельницького. 4. Харків, із застосуванням персонального комп`ютеру «НР 635», у відповідності до ст.ст. 104-107, 223, 237 КПК України провів огляд наданих Холодногірським відділом поліції ГУ НП в Харківській області листом за №2326 від 07.02.2017 матеріалів ЖЄО №3302-2015р.. №3310-2015р., №10578-2016р., №13615-2016р., №146-2017p., №151-2017p., №773-2017p. 

Вивченням матеріалу №3302-2015р. Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області встановлено, що 22.05.2015 черговий наряд Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області прибув на територію домоволодіння АДРЕСА_5 за викликом ОСОБА_19 щодо конфлікту з ОСОБА_12 та побиття останнім. 30.05.2015 складено висновок про припинення розгляду. 

Вивченням матеріалу №3310-2015р. Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області встановлено, що 23.05.2015 ОСОБА_19 подала заяву до Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області щодо аморального образу життя ОСОБА_12 та погроз з його боку. 30.05.2015 складено висновок про припинення розгляду. 

Вивченням матеріалу №10578-2016р. Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області встановлено, що15.09.2016 до вказаного відділу поліції від оператора лінії «102» поступив виклик від ОСОБА_19 про сімейний конфлікт з ОСОБА_12 21.09.2016 складено висновок про припинення розгляду. 

Вивченням матеріалу №13615-2016р. Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області встановлено, що 15.11.2016 ОСОБА_19 подала заяву до вказаного відділу Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, щодо знаходження ОСОБА_12 у її домогосподарстві та завдає тілесних ушкоджень. Інспектором відділення ОСОБА_111 09.12.2016 притягнуто ОСОБА_12 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. 09.12.2016 складено висновок про припинення розгляду.

Вивченням матеріалу №146-2017р. Холодногірського ВП ГУ п в Харківській області встановлено, що у ньому на 2 аркуші міститься заява ОСОБА_19 від 07.01.2017, яка написана з її слів інспектором роти №4 батальйону №1 УПП у м. Харкові ОСОБА_112 . Із змісту заяви вбачається, що вона просить прийняти заходи до  ОСОБА_12 , який з 22:00 06.01.2017 до 07:00 07.01.2017 незаконно заволодів ключами від флігеля та її мобільним телефоном «Lenovo A1000м» та незаконно пробрався до флігеля та не відчиняє двері, погрожуючи фізичним насиллям.

З вказаного матеріалу є пояснення ОСОБА_19 , записані 07.01.2017 інспектором роти №4 батальйону №1 УПП у м. Харкові ОСОБА_113 . На аркуші 4 вказаного матеріалу є рапорт заступника командира роти №4 батальйону №1 УПП у м. Харкові ОСОБА_114 . На аркуші 5 вказаного матеріалу с пояснення ОСОБА_12 записані 07.01.2017 заступником командира роти №4 батальйону №1 УПП у м. Харкові ОСОБА_115 13.01.2017 дільничним офіцером поліції Холодногірського ВП ГУ НП україни в Харківській області ОСОБА_116 складено висновок про припинення розгляду. 

Вивченням матеріалу №151-2017р. Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області встановлено, що у ньому на 2 аркуші міститься рапорт Інспектора роти №4 батальйону №3 УЇШ у м. Харкові ОСОБА_117 , щодо проведення перевірки інформації оператора «102» щодо побиття працівниками поліції ОСОБА_12 . 
На аркуші 3 вказаного матеріалу є пояснення ОСОБА_19 , записані 07.01.2017 інспектором роти №4 батальйону №1 УП у м. Харкові ОСОБА_118 

ОСОБА_12 не опитаний, до матеріалу лише долучено копію пояснення ОСОБА_12 записані 07.01.2017 заступником командира роти №4 батальйону №1 УПП у м. Харкові ОСОБА_115 із матеріалу №146-2017р.

13.01.2017 дільничним офіцером поліції Холодногірського відділу ГУ НП України в Харківській області ОСОБА_119 складено висновок про припинення розгляду. 

Вивченням матеріалу №773-2017р. Холодногірського ВП ГУ НІ в Харківській області встановлено, що 27.01.2017 патрульним екіпажем №0407 о 01:24 здійснено виїзд за адресою: вул.Холодногріська, 65 у м.Харкові, де за повідомленням оператора «102» нібито сімейна сварка.

На аркуші 2 вказаного матеріалу міститься рапорт інспектора роти №4 батальйону №1 УПП у м. Харкові ОСОБА_120 щодо відмови заявниці ОСОБА_19 написати заяву та письмові пояснення. 28.01.2017 складено висновок про припинення розгляду (Т.4 а.с.166-168)

- згідно протоколу огляду від 15.02.2017, складеного старшим слідчим другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_121 у службовому кабінеті №56 прокуратури Харківської області, з застосуванням персонального комп?ютеру «НР 635», у відповідності до ст.ст. 104-107, 223, 237 КПК України, провів прослуховування цифрових записів повідомлень до служби «102» наданих за запитом слідчого Управлінням інформаційної підтримки та координації поліції «102» листом від 07.02.2017 за №352/119-27/1/02-2017 та цифрового запису повідомлення до служби №103, наданого за запитом слідчого, К303 «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» листом від 08.02.2017 за №01-114/Г., які записані на лазерному диску TDK DVD-R 4.7GB.

При запуску комп?ютера та відкритті диску TDK DVD-R 4.7GB встановлено, що на диску записано 2 папки: «аудіо Голубева», об?ємом 2,40 МБ (2 526 196 байт) в якому знаходиться 6 аудіофайлів у форматі WAVE (.wav): «06_по_Голубевой», «07_по_Голубевой», «08_по_Голубевой», «09_по_Голубевой», 10_по Голубевой», «11_по Голубевой». повідомлення оператору «102» про події за адресою: вул. Холодногірська, 65 у м. Харкові та папка «аудіо Семченко виклик 103», об?ємом 636 КБ (651 264 байт) в якому знаходиться 1 аудіофайл 07012017 20510676026264, який надійшов до служби «103» 07.01.2017 від ОСОБА_12 .

При запуску диску у дисководі комп?ютера за допомогою програми для відтворення аудіозаписів «Windovs Media» встановлено, що на вказаних аудіо файлах записані:
-«06 по_Голубевой» - повідомлення ОСОБА_19 щодо колицінього співмешканця, який вибиває двері та вкрав телефон;
-
-«08_по_ Голубевой» - повідомлення ОСОБА_19 щодо колишнього співмешканця, який застосовує фізичне насилия, викидає речі
-«09_по Голубевой» - повідомлення ОСОБА_12 , що в прихав забрати свої речі до співмешканки, але вона заважає;
- «10 по Голубевой» - повідомлення ОСОБА_19 що співмешканець застосовує фізичне насилля;
- «11_по Голубевой» - повідомлення лікаря бригади БСМП №605 ОСОБА_122 щодо ОСОБА_12 , якого доставили до відділення полі травми з діагнозом: 3ЧМТ, струс мозку, перелом ребер справа. Під час конфлікту з дружиною побили працівники поліції за адресою мешкання: АДРЕСА_5 ;
-07012017 20510676026264 - повідомлення ОСОБА_12 , що вдень побила міліція наша нова трохи я їхав у Солоніцевку виліз із автобуса, оскільки сильно почало нудити та вийшов навіть не на зупинці, а у Подвірках Дергачівського району біля будинку №24 по вул.Свердлова (Т.4 а.с.169-170).

- згідно протоколу огляду від 01.03.2017, складеного старшим слідчим другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_121 , у службовому кабінеті №56 прокуратури Харківської області, з застосуванням персонального комп`ютеру «НР 635», у відповідності до ст.ст. 104-107, 223, 237 КПК України провів огляд документів: копії карти виїзду швидкої медичної допомоги №167 від 07.01.2017, який надано за запитом слідчого, К303 «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» листом від 08.02.2017 за №01-114/T., консультативного висновку лікаря - спеціаліста КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. ПРОФ. О.І.Мещанінова» від 07.01.2017 за №10/91, ксерокопії журналу реєстрації амбулаторних хворих кабінету політравми КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. ПРОФ. О.І.Мещанінова» наданих за запитом слідчого, листом від 21.02.2017 за №01-30/363, лазерного диску TDK DVD-R 4.7 GB, наданого за запитом слідчого, 28.02.2017 К303 «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. ПРОФ.О.І.Мещанінова», медичної карти амбулаторного хворого №3882, рентгензнімка №288 ОСОБА_12 від 11.01.2017, наданих потерпілим ОСОБА_12 21.02.2017 під час допиту.

Оглядом вказаних вище документів та диску встановлено:
1. Оглядом копії карти виїзду швидкої медичної допомоги №167 від 07.01.2017 на 1 аркуші. Записи на карті: ПІБ - ОСОБА_12 , адреса виклику. АДРЕСА_7 , прийом виклику - 20:52, виїзду на виклик -20:52, прибуття на місце 21:00. Попередній діагноз: закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку, закритий злом ребер праворуч, забій животу, алкогольне сп?яніння (клінічно), скарги на нудоту, двократну блювоту, головний біль, розлитого характеру, біль у грудний клітині праворуч по пахвовим лініям, яка посилювалась при поворотах та глибокому вдосі, слабкість. Анамнез: зі слів хворого 07.01.2017 о 08:15 під час конфлікту з жінкою по вул. Єлізарова, 65 у м. Харкові був побитий співробітниками поліції (били дубинками по голові, грудній клітині справа, двічі була втрата свідомості. Місце ушкодження при травмі: при пальпації біль у грудній клитині (нерозбірливо) на рівні 5-7 м.реб. 
2. Оглядом консультативного висновку лікаря - спеціаліста КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. ПРОФ. О.І.Мещанінова» від 07.01.2017 за №10/91 на 1 арк. стосовно ОСОБА_91 встановлено, що є записи від хірурга, нейрохірурга, травматолога.
3. Оглядом ксерокопій журналу реєстрації амбулаторних хворих кабінету політравми К303 «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. ПРОФ.О.І.Мещанінова» почато 04.01.2017, закінчено 10.01.2017. Зі слів побитий поліцейськими за місцем мешкання.
4. Оглядом лазерного диску «TDK DVD-R 4.7 GB» встановлено наступне. При запуску у дисководі комп?ютера та відкритті лазерного диску «TDK DVD-R 4.7 GB», об?ємом 2,07 МБ (2 178 216 байт)встановлено, що на ньому записано 3 файли:18290 _Семченко_M_А_81, 18291_Семченко_М_А_81, 18292_Семченко_M_А_81.

При запуску диску у дисководі комп?ютера встановлено, що на вказаних файлах зафіксовані цифро графічні знімки, відповідно зазначеного вище порядку: череп, вид на череп зліва, органи грудної клітини.

5. Оглядом медичної карти амбулаторного хворого №3882 К303 «ХМП №24» встановлено, що в ній 17 аркушів. На аркуш і 10 довідка від 11.01.2017 із штампом Рентгендослідження КЗОЗ «ХМП №24» зазначено про зламане 10 ребра. 
6. Оглядом рентгензнімка №288 ОСОБА_12 від 11.01.2017 на 1 аркуші (Т. 4 а.с. 189-190).

Зазначені докази мають статистичний характер, не містить фактичних даних, що доводить вину обвинувачених, не встановлюють обставин вчинення або невчинення ОСОБА_14 та ОСОБА_13 протиправних дій, а навпаки свідчать про антисоціальну, протиправну поведінку потерпілого ОСОБА_12 .. 
ЄСПЛ у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" вказав, що формальні документи не можуть підміняти фактичну доказову базу.
Дані докази жодним чином не підтверджують причетність ОСОБА_14 та ОСОБА_13  до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, у вчиненні якого вони обвинувачуються та не містять будь-яких відомостей на підтвердження обставин, викладених у обвинувальному акті.
- відповідно заяви ОСОБА_12 від 19.01.2017, яка складена власноруч, останній надав старшому слідчому прокуратури Харківської області ОСОБА_121 диск з відеозаписом з його мобільного телефону Nokia, яким він проводив відеозйомку 07.01.2017 за адресою: м.Харків, вул.Холодногірська, 65 та просив долучити до матеріалів кримінального проваддення № 42017220000000033 від 13.01.2017 (Т.5 а.с.218);

- в судовому засіданні досліджено протокол огляду від 08.03.2017, складений старшим слідчим другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області радником юстиції ОСОБА_121 та оглянуто лазерний диск Verbatim DVD-R 4.7 GB з відеозапису з мобільного телефону, наданого 19.01.2017 за заявою потерпілого ОСОБА_12 ,записаних ним подій, які відбулись 07.01.2017 на території домоволодіння АДРЕСА_5 за участю інспекторів 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м.Харкові Департаменту патрульної поліції. 

Так, на диску зафіксовані події, зняті потерпілим ОСОБА_12 на мобільний телефон з часу, коли скло у літній кухні ще не розбите. Згідно голосу ОСОБА_12 він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, поводить себе зневажливо щодо поліцейських, навіть агресивно, провокує їх. Не хоче виходити з кухні добровільно, повідомляє, що у нього відсутні ключі від двері.  ОСОБА_14 з дозволу власника житлового будинку ОСОБА_24 розбиває скло вікна та просить ОСОБА_12 відчинити вікно, на що останній відмовляється. У цей час ОСОБА_123 стоїть на задньому плані. Потім ОСОБА_31 та ОСОБА_27 надають ОСОБА_26 допомогу, щоб він вийшов через вікно на вулицю непошкодженим. Потерпілого неодноразово попереджають про те, що буде розбите скло і щоб він відійшов від вікна, щоб не пораниться (Т.5 а.с.219-221). 

Суд зазначає, що вказаний відеозапис повністю спростовує як викладене в обвинувальному акті, так і покази потерпілого ОСОБА_106 , що останнього примусили покинути приміщення через вибите вікно шляхом погрози застосування фізичного насильства, та жодним чином не доводять причетність ОСОБА_14 та ОСОБА_13  до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, у вчиненні якого вони обвинувачуються.
Крім іншого, судом досліджено ряд документів, які характеризують особи обвинувачених:

- довідка КЗОЗ «ОНД» від 28.02.2017 про те, що ОСОБА_13 не перебуває на диспансерному обліку (Т.2 а.с.100), довідка КЗОЗ «Обласний психоневрологічний диспансер» від 02.03.2017, що ОСОБА_13 не перебуває на обліку (Т.2 а.с.103), довідка КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер № 3» від 20.03.2017, що ОСОБА_13 не перебуває на обліку (Т.2 а.с.106), згідно вимоги від 22.02.2017 ОСОБА_13 не судимий (Т.2 а.с.111), довідка КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер № 3» від 27.02.2017, що ОСОБА_14 не перебуває на обліку (Т.2 а.с.113), довідка КЗОЗ «Обласний психоневрологічний диспансер» від 28.02.2017, що ОСОБА_14 не перебуває на обліку (Т.2 а.с.115), згідно вимоги від 22.02.2017 ОСОБА_14 не судимий (Т.2 а.с.118), витяг з наказу голови УПП у м.Харкові ДПП від 07.11.2015 № 115 о/с про призначення рядовим поліції ОСОБА_13 , його функціональні обов`язки, витяг з послужного списку ОСОБА_13 , витяг з наказу голови УПП у м.Харкові ДПП від 07.11.2015 № 115 о/с про призначення лейтенантом поліції ОСОБА_14 , його функціональні обов`язки, витяг з послужного списку ОСОБА_14 , обвинувачені не притягувалися до кримінальної, адміністративної або дисциплінарної відповідальності, скарги на них не надходили (Т.2 а.с.62-68);
Судом досліджено ряд документів, які характеризують особу потерпілого, а саме: довідка КЗОЗ «Обласний психоневрологічний диспансер» від 02.03.2017, що ОСОБА_12 не перебуває на обліку (Т.2 а.с.121), довідка КЗОЗ «ОНД» від 28.02.2017 про те, що ОСОБА_12 не перебуває на диспансерному обліку (Т.2 а.с.123), згідно вимоги про судимості ОСОБА_12 від 25.01.2017 неодноразово судимий, а саме: 10.06.2013 року Дергачівським районним судом Харківської області за ст.122 ч.1, 263 ч.1, 309 ч.1, 70, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки, 28.05.2014 Дзержинським районним судом м.Харкова за ст.185 ч.1 до покарання у вигляді штрафу (Т.2 а.с.127, 130-135, 138)
Суд вважає, що вказані докази жодним чином не доводять причетність  ОСОБА_13 та ОСОБА_14 до злочину, у вчиненні якого вони обвинувачуються, не містять будь-яких відомостей на підтвердження обставин, викладених у обвинувальному акті, а маютьстатистичний характер, не містить фактичних даних, що доводить вину обвинувачених.
VІІ. Мотиви суду
Оцінивши в сукупності наявні у справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, в порядку ст.94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи із засад справедливості, виваженості та неупередженості, керуючись законом, суд прийшов до висновку, що пред`явлене ОСОБА_13 та ОСОБА_14 обвинувачення за ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України не знайшло своє підтвердження в ході судового провадження, враховуючи наступне.

Статтею 7 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Частинами першою та другою статті 2 КК України передбачено, що підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вини не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Суд може постановити обвинувальний вирок лише в тому випадку, коли винуватість обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п.79).
Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п.58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п.34).
Обвинувачення повинно бути конкретним, не містити будь-яких суперечностей та викладено зрозуміло, з метою уникнення порушення права обвинуваченого на захист, що визначено як національним законодавством, так і рішеннями Європейського суду з прав людини ( рішення ЄСПЛ у справі "Маттоціа проти Італії" від 25.07.2000 р.).
У Рішенні від 06.12.1998 «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб під час виконання своїх обов`язків, судді не розпочинали розгляду справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться у вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Згідно з положеннями частини третьої статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення /за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого/ або в разі надходження заяви /повідомлення/ про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень відповідно до ст.9 КПК України.
Сторона захисту, посилаючись на невинуватість ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, просила його виправдати.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом, що встановлено ч.2 ст.17 КПК України. 

Згідно з положеннями ч. 4 вказаної статті усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на користь такої особи.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України ( конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "indubioproreo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачиться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора, що передбачено ч.1 ст.92 КПК України.

У кримінальному провадженні у відповідності до вимог ч.1 ст.91 КПК України підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
За практикою тлумачення Європейським судом з прав людини національний суд має оцінити представлені йому докази і вагомість будь-яких доказів, які сторона хоче долучити до справи. Однак, суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (mutatis mutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., серія A № 140, с. 29, п. 46).
Доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 84 КПК України).

При цьому, докази подані тією чи іншою стороною повинні бути належними та допустимими.
Згідно з ч. 1 ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Частиною 1 ст. 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому, відповідно до ч. 2 цієї статті недопустимий доказ не може бути користаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

У кримінальному процесуальному праві загальновизнаними є такі критерії допустимості доказів: ?належне джерело; ?належний суб?єкт; ?належна процесуальна форма; ?належна фіксація; ?належна процедура; ?належний вид способу формування доказової основи.

Тобто, докази мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами (органами); способами і засобами, які вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, їхню послідовність, склад учасників, докази мають бути закріплені належним чином призначені для одержання певних доказів, у процесі отримання доказів мають бути дотримані.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно ст.87 КПК України - недопустимими, зокрема, є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів внаслідок катування; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитись від давання показань та відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; порушення права на перехресний допит; отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Згідно рішення Конституційного суду України №12 рп\2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими й використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав й свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:
1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;
2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;
3) порушення права особи на захист;
4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;
5) порушення права на перехресний допит;

Недопустимими є також докази, що були отримані:
1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні;
2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень;
3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження;
4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Відповідно до сформованої практикою ЄСПЛ доктрини «плодів отруєного дерева» (fruit of the poisonous tree), якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж (рішення у справах «Гефген проти Німеччини», пункти 5052 рішення у справі «Шабельник проти України (№2)», пункт 66 рішення у справі «Яременко проти України (№2)». 

Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруєного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом.

В силу вимог частин 1, 3 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; в діях обвинуваченого є склад злочину кримінального правопорушення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умов доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, не містять ані окремих, ані в сукупності доказів того, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вчинено вказане кримінальне правопорушення.
Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в основу обвинувачення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України покладено те, що вони, будучи працівниками правоохоронного органу та службовими особами з владними повноваженнями, виконуючи свої професійні обов`язки, діяв у порушення вимог ст.ст. 28, 29 Конституції України, ст.18 Закону України «Про національну поліцію» та функціональних обов`язків, перевищили службові повноваження, спільно за попередньою змовою групою осіб, застосували до потерпілого ОСОБА_12 насильство, спричинили йому тілесні ушкодження, завдали йому фізичного болю, та своїми діями образили його честь та гідність.
Таке твердження сторони обвинувачення не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження, а докази, надані стороною обвинувачення не доведені перед судом щодо їх переконливості.

Колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.04.2018 у справі № 658/1658/16-к зазначено, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочину завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Склад злочину це сукупність юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільне небезпечне діяння, як конкретний злочин, передбачений кримінальним законом.

Об`єктивними ознаками злочину є об`єкт і об`єктивна сторона, суб`єктивними суб`єкт і суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б однієї з цих ознак, складу злочину не утворюють.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 365 КК перевищенням влади або службових повноважень є умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, виникає, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб. 

За ч. 2 ст. 365 КК кримінальна відповідальність настає за дії, передбачені ч. 1 цієї статті, якщо вони супроводжувалися: 1) насильством або погрозою застосування насильства; 2) застосуванням зброї чи спеціальних засобів; 3) болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

При цьому, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК, вичерпується самим фактом вчинення дій, які явно виходять за межі наданих працівником правоохоронного органу прав чи повноважень, і містять одну з ознак, визначених у вказаній нормі кримінального закону, - супроводжуються: насильством або з погрозою застосування насильства, застосування зброї або спеціальних засобів, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування. Заподіяння наслідків у вигляді істотної шкоди в розумінні п. 3 примітки до ст. 364 КК не є обов`язковою умовою для кваліфікації дій за ч. 2 ст. 365 КК.

Така позиція повною мірою узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові № 13-57кс18 від 5 грудня 2018 року у справі №301/2178/13-к.
Надаючи правову оцінку діям обвинувачених, суд звертає увагу, що за ч.2 ст.365 КК України відповідальність настає за умови, якщо злочин, містить всі ознаки перевищення службових повноважень (вчинення активних дій, які явно виходять за межі повноважень службової особи та заподіюють істотну шкоду та вчинюється або певним способом (насильство чи болісні і такі, що ображають гідність потерпілого, дії) або за допомогою зброї.
Насильство при перевищенні службових повноважень може бути як фізичним, так і психічним. Фізичне насильство полягає в незаконному позбавленні волі, завданні удару, побоїв, легких чи середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а психічне насильство полягає у створенні реальної загрози застосування насильницьких дій щодо потерпілого.
Болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, слід вважати дії, які заподіюють йому особливий фізичний біль та моральні страждання. Під болісними слід розуміти дії , спрямовані на тривале позбавлення людини їжі, питва або тепла, залишення її у шкідливих для здоров`я умовах та інші подібні дії (п.32. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» ). Болісні дії можуть бути пов`язані з незаконним застосуванням спеціальних засобів - наручників, гумових кийків, сльозогінних газів, тощо. Під такими, що ображають особисту гідність потерпілого діями розуміється умисне приниження його честі та гідності , яке виражене у непристойній формі.
З об`єктивної сторони зазначений злочин характеризується сукупністю трьох обов`язкових ознак: діями працівника правоохоронного органу, який не має владних функцій і виходить під час виконання своїх адміністративно-господарських функцій за межі своїх повноважень, або дії працівника правоохоронного органу, який має владні повноваження, але перевищує не їх, а інші свої повноваження; вчинення ним дій, які ніхто не має права виконувати або дозволяти; вчинення зазначених дій з застосуванням насильства або з погрозою його застосування, з застосуванням зброї чи спеціальних засобів або які супроводжуються болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого діями, за відсутності ознак катування; причинним зв`язком між діянням та наслідками. 
Суб`єктом зазначеного кримінального правопорушення є працівник правоохоронного органу.
Суб`єктивна сторона даного кримінального правопорушення характеризується умисною або змішаною формою вини. Вказівка закону на явний вихід за межі наданих прав або повноважень означає, що службова особа може діяти лише з прямим умислом. Тому при вирішенні питання про те, чи є такий вихід дійсно явним, слід виходити з того, наскільки він був очевидним, безсумнівним та безперечним для всіх і кожного і перш за все для самої службової особи, і чи усвідомлювала вона протиправність своєї поведінки.
Виходячи з вищенаведеного, суд має проаналізувати докази з метою встановлення, чи дійсно обвинувачений, будучи працівником правоохоронного органу, вчинив дії які явно виходили за межі наданих йому повноважень, і чи усвідомлював він протиправність своїх дій.

Також, суд критично оцінює правильність кваліфікації органом досудового розслідування дій ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за ч.2 ст.28 КК України.

Так, вчинення злочину за попередньою змовою між собою, передбачене ч.2 ст. 28 КК, має місце, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення. 
Таким чином, учасники вчинення кримінального правопорушення групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. Співучасники повинні діяти спільно, спиратися у своїх діях один на одного, між їхніми діями має бути причинний зв`язок, їм належить усвідомлювати , що спільними діями вони вчиняють злочин, і бажати чи свідомо допускати настання суспільно небезпечних наслідків. Розрізнені, не пов`язані між собою злочинні дії декількох осіб, які хоча й співпадають у місці й часі, але не пов`язані між собою спільністю дій цих осіб ї єдністю умислу, не становлять співучасті.
Стороною обвинувачення не доведена попередня змова ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , відсутнє зазначення в обвинувачені в якій формі ця змова відбулась.
Згідно положень законів, порушення яких інкриміновано обвинуваченим передбачено - за п.п.1,2, ч.1 ст.18 «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
За ч.1 , ч.2 ст. 28 КУ ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Аналізуючи подані суду докази, як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , будучи службовими особами правоохоронного органу, за попередньою змовою, вчинили взагалі будь-які дії, що явно виходили за межі наданих їм прав та повноважень, а саме: застосували до потерпілого ОСОБА_12 будь-яке насильство, або висловлювали словесну погрозу застосувати насильство, а також застосували до нього спецзасоби, болісні і такі, що ображають особисту гідність потерпілого, дії за відсутності ознак катування.
З огляду на викладене, суд вважає, що зазначені вище докази сторони обвинувачення, як докази винуватості  ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч. 2 ст. 365 КК України у своєму взаємозв`язку недостатніми для ухвалення обвинувального вироку щодо них.

За результатами даного судового розгляду не доведено, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 взагалі вчинили діяння, за яким їм пред`явлено обвинувачення, оскільки не доведено, що в їх діях є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч. 2 ст. 365 КК України.
При ухваленні вироку відносно обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішеннях по справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine заява № 39598/03) від 21.10.2011, у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv.theUnitedKingdom) від 18.01.1978 Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» («Kobets v. Ukraine») (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» («Avsar v. Turkey»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».
Досліджені безпосередньо в судовому засіданні докази суд оцінює в їх сукупності за критеріями належності та допустимості. За критерієм належності, закріпленим у ст. 85 КПК України, суд вважає всі процесуальні дії по збиранню доказів по даному провадженню, які були досліджені судом, були проведені у спосіб, без дотриманням порядку і на підставах, передбачених процесуальним законом з дотриманням загальних засад кримінального провадження, які гарантують права і свободи людини та громадянина (п. п. 1-10 ч. 1 ст. 7, ч. ч. 2, 4 та 6 ст. 246, 251, 252, 271, 273, 275 КПК України).

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд вважає за необхідне зазначити, що безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. 

Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункти 10, 13, 15 статті 7 КПК України). Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду.

Так, стороною обвинувачення не надано суду беззаперечних доказів, які б свідчили про вчинення обвинуваченими ОСОБА_13 та ОСОБА_14 інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України.

Таким чином, надані стороною обвинувачення докази є суперечливими та не доводять, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , будучи працівниками правоохоронного органу та службовими особами з владними повноваженнями, виконуючи свої професійні обов`язки, діяли в порушення вимог ст.ст. 28, 29 Конституції України, ст.18 Закону України «Про національну поліцію» та функціональних обов`язків, за попередньою змовою групою осіб, перевищили службові повноваження, що супроводжувалось насильством, застосуванням спеціальних засобів та болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, а саме: застосували до потерпілого ОСОБА_12 будь-яке насильство, або висловлювали словесну погрозу застосувати насильство, а також застосували до нього спецзасоби, болісні і такі, що ображають особисту гідність потерпілого, дії за відсутності ознак катування.

VIII. Висновки суду.

Суд враховує правову позицію щодо визнання винності особи «поза розумним сумнівом» та визначення «стандартів доказування», висловлену Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 по справі №688/788/15-к, в якій зазначається, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК: Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Аналізуючи надані у розпорядження суду докази, які були безпосередньо досліджені в ході судового розгляду, суд прийняв до уваги зазначені у судових дебатах слушні доводи сторони захисту про відсутність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за відсутності належних допустимих доказів, надавши їм оцінку з урахуванням вимог ст.ст. 85 - 87 КПК України.

Судовий розгляд проводився лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, з дотриманням принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з дотриманням принципу диспозитивності, тобто діючи виключно у межах своїх повноважень та компетенції суд вирішив лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, зберігаючи при цьому об`єктивність та неупередженість та створивши при цьому необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання ними процесуальних обов`язків, та надійшов до висновку про те, що рівність перед законом і судом виключає будь-які привілеї у сторін кримінального провадження в ході судового розгляду, саме тому суд не приймає в якості доказів винуватості досліджені під час судового розгляду докази, оскільки завданнями кримінального провадження є не тільки захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а й неупереджений судовий розгляд з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що досудове розслідування по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_14 проведено з порушенням вимог кримінально-процесуального закону, в ході судового розгляду винуватість ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, стороною обвинувачення не доведена, в тому числі поза розумним сумнівом, а тому відповідно до п.2 ч.1 ст.373 КПК України суд вважає необхідним ухвалити у даному кримінальному провадженні виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.28, ч. 2 ст. 365 КК України.

Згідно ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок ухвалюється судом у випадках, передбачених ст.ст. 284, 373 КПК України.

Згідно п.2 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Оскільки сторона обвинувачення не довела факту вчинення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, їх необхідно виправдати в інкримінованому їм кримінальному правопорушенні з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.373 КПК України.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, за наведених належних і достатніх мотивів, суд ухвалює згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, виправдувальний вирок, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.28, ч. 2 ст. 365 КК України.

Резюмуючи викладене, з урахуванням наданих обвинуваченням і досліджених судом доказів, враховуючи, що можливості для збору додаткових доказів вичерпано і не пропонується стороною обвинувачення, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено і судом не здобуто жодних переконливих доказів вчинення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 кримінального правопорушення, яке їм інкримінується, у зв`язку з чим вони підлягають виправданню.
Ухвалення виправдувального вироку забезпечить дієву реалізацію завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, зокрема, охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, щоб жоден невинуватий не був засуджений.
ІХ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, суд залишає позов без розгляду.

У кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_12 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 4 561,30 грн., та моральної шкоди у розмірі 200 000 грн.

У зв`язку з виправданням ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, цивільний позов ОСОБА_12 про стягнення моральної та матеріальної шкоди на підставі ч.3 ст. 129 КПК України - залишити без розгляду.

Запобіжний захід не обирався, процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів відсутні.
Долю речових доказів суд, вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
Речові докази, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, на підставі п. 7 ч.9 ст. 100 КПК України - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст. 62 Конституції України, ст.ст. 2, 17, 22, 23, 24, 83, 84, 91, 92, 94, 95, 98, 100, 337, 369-373, 376 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.2 ст.365 КК України, та виправдати його на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.2 ст.365 КК України.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.2 ст.365 КК України, та виправдати його на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.2 ст.365 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_12 до Управління патрульної поліції у м.Харкові Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_14 , ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди – залишити без розгляду.

Запобіжний захід не обирався, процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів відсутні.

Речові докази: матеріали ЖЕО №3302-2015р., №3310-2015р., №10578-2016р., №13615- 2016р., №146-2017р., №151-2017р., №773-2017р., витяг із програми аптеки ТОВ «АЄ-КОМ», чек ПриватБанку від 11.01.2017, копія карту виїзду швидкої медичної допомоги №167 від 07.01.2017, консультативний висновок лікаря - спеціаліста КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім.проф. О.І.Мещанінова» від 07.01.2017 за №10/91, копії журналу реєстрації амбулаторних хворих кабінету політравми К303 «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім.проф.О.І.Мещанінова» за 04-10 січня 2017, медична карта амбулаторного хворого №3882 КЗО3 «ХМП №24», рентгензнімок №288 ОСОБА_12 від 11.01.2017, лазерні диски: Verbatim DVD-R 4.7 GB з мобільного телефону потерпілого ОСОБА_12 , 2 (два) лазерні диски: Axent DVD-R 4.7 GB, 2 (два) лазерні диски: ARITA DVD-R 4.7 GB. VIDEX MAMBA DVD-R 4.7 GB, з відеозаписами з нагрудних камер, лазерний диск TDK DVD-R 4.7GB з аудіо файлами, лазерний диск TDK DVD-R 4.7 GB 3 цифрографічними знімками ОСОБА_12 , які зберігається в матеріалах кримінального провадження № 42017220000000033 від 13.01.2017, після набрання вироком законної сили – зберігати в матеріалах кримінальної справи.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя           ОСОБА_124