Дата документу 17.02.2026 
Справа № 334/7258/17
Провадження № 1-кп/334/112/26
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
17 лютого 2026 року м. Запоріжжя
Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , 
за участю секретаря ОСОБА_2 , 
прокурора ОСОБА_3 , 
представника потерпілої ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 , 
захисника ОСОБА_6 , 
обвинуваченого ОСОБА_7 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжя кримінальне провадження №12016080050005915 від 27.09.2016 року за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, має вищу освіту, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:
- 25.02.2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 307 КК України, до позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75, 76 КК України з встановленням іспитового строку 1 рік,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України
ВСТАНОВИВ:
27 вересня 2016 року приблизно о 19 годині 15 хвилин, знаходячись біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на заподіяння смерті потерпілому, в ході раптово виниклого конфлікту, ОСОБА_7 наніс не менше одного удару невстановленим в ході досудового розслідування предметом, який знаходився в його правій руці, в область шиї зліва ОСОБА_9 , чим спричинив останньому відкриту тупу травму шиї з крововиливом над та під тверду мозкову оболонку спинного мозку, з розривом твердої мозкової оболонки спинного мозку, крововиливами під м`якими оболонками спинного мозку, що розповсюдились на стовбур головного мозку, на нижню поверхню мозочка та потиличних часток. Дана травма призвела до вираженого набряку спинного мозку, висхідного набряку стовбуру головного мозку, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_9 .
Вказаними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, а саме: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людини.
ОСОБА_7 у судовому засіданні вину не визнав, вказував, що наносив потерпілому лише один удар в обличчя, від якого він впав, умислу на спричинення йому смерті не було. Пояснив, що з ОСОБА_9 знайомий тривалий час, вони мешкали в одному під`їзді на різних поверхах, спілкувалися сім`ями, часто бували один в одного у квартирі. Потім між його дружиною та дружиною потерпілого стався конфлікт, приблизно за півроку до вказаних подій, вони перестали так тісно спілкуватися. Дружина ОСОБА_9 почала розказувати дружині обвинуваченого що він їй зраджує. ОСОБА_7 заборонив спілкуватися з ОСОБА_10 , проте конфлікт все одно не закінчувався. На той час, подружжя ОСОБА_11 розлучилися, в них були складні стосунки, вони постійно сварилися. Обвинувачений один раз спробував поговорити з ОСОБА_10 , але вона поводилася агресивно, розмови не вийшло. 
Того дня, в обідній час він повернувся додому, віддав машину дружині, яка поїхала на ній у своїх справах. ОСОБА_7 залишився вдома з дітьми. За попередньою домовленістю з дружиною, вона йому зателефонувала за 10 хвилин до повернення додому, щоб він міг виходити на двір та зустріти її. Після дзвінка дружини, приблизно о 8 год. вечора, він зібрався та вийшов у двір, де на стоянці побачив потерпілого ОСОБА_10 з дочкою та вирішив підійти, поговорити про конфлікт їх дружин. Розмова була на підвищених тонах, емоційною. ОСОБА_7 вимагав, щоб потерпілий більше не підходив до його дружини та залишив їх у спокої, ОСОБА_9 зухвало відповів, що робитиме те, що хоче, грубо висловлювався щодо дружини обвинуваченого. ОСОБА_7 не втримався та вдарив один раз потерпілого кулаком правої руки в обличчя, куди конкретно не пам`ятає, сторонніх предметів у руках не було. Обвинувачений впевнений, що не міг нанести сильний удар, тому що за тиждень до цього у нього зняли гіпс з руки. Після його удару ОСОБА_9 упав на спину на асфальт, щось бурмотав. Дорога на стоянці для автомобілів вкрита асфальтом, але ями засипані щебнем. В цей момент під`їхала дружина обвинуваченого на автомобілі Шевроле Авео, помаранчевого кольору. ОСОБА_7 пішов до машини, потім повернувся до потерпілого та сказав йому ще пару слів, сів за кермо автомобіля та поїхав на роботу. Приблизно через годину йому подзвонила дружина та сказала, що ОСОБА_9 помер. ОСОБА_7 , у цей момент сильно злякався, не знав що робити, тому виїхав за місто і там переховався близько року. З потерпілими не спілкується, змінив місце проживання, шкоду не відшкодовував. Наразі він не працює, роботу знайти важко. Коли обвинувачений ще перебував у СІЗО, його матір пропонувала потерпілій ОСОБА_10 грошові кошти, але остання відмовилася, бо хоче усю суму відразу або нічого.
Обвинувачений наполягав, що конфлікт був саме між дружинами, у нього з потерпілим ОСОБА_9 конфліктів не було, він приходив до нього в гараж допомагати періодично, жодного конфлікту через наркотики між ними не було, вважає, що потерпіла ОСОБА_5 його обмовляє. Цивільний позов обвинувачений визнає частково, готовий відшкодувати витрати на поховання, проте сума моральної шкоди, заявлена потерпілими занадто велика, просить зменшити. До вчиненого ставиться негативно, розуміє, що через його необережні дії діти залишилися без батька, шкодує про це. Обвинувачений не передбачав, що від його удару ОСОБА_9 може померти. 
Незважаючи на надані обвинуваченим ОСОБА_7 показання, його винуватість повністю підтверджується показаннями потерпілих, свідків, безпосередньо допитаних в суді, а також дослідженими письмовими доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження.
Потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_9 . В той день їй подзвонила невістка близько 8 год. вечора, сказала, що ОСОБА_7 побив її сина. Оскільки потерпіла мешкає у сусідньому будинку, то вже через 5 хв. була на місці, побачила сина у дворі будинку на невеликій стоянці, він лежав, не рухався, був без свідомості. Поряд сидів якийсь чоловік, який сказав, що пульсу вже майже нема. Навколо стояли інші незнайомі люди, невістка. Син лежав на асфальті, під головою була калюжа крові, казали, що його неможна рухати до приїзду швидкої. Невістка попросила забрати онуку, оскільки дитина була сильно перелякана. Швидку допомогу чекали досить довго, близько 40 хв. Сина помістили в карету швидкої, заїхали за будинок, де машина швидкої стояла близько двох годин. Коли настала смерть ОСОБА_9 потерпіла не знає.
З родиною ОСОБА_12 познайомилися у 2013 році, мешкали в одному будинку, дружили. Десь у 2015 році від сина потерпіла дізналася, що ОСОБА_7 засуджений за розповсюдження наркотичних засобів. З цього часу вона та ОСОБА_10 були категорично проти спілкування ОСОБА_9 з обвинуваченим, але ОСОБА_7 почав його переслідувати. Обвинувачений періодично вичікував її сина у дворі чи просив інших осіб його покликати. Ці люди проходили та напряму говорили, що їх послав ОСОБА_7 , щоб син вийшов у двір поговорити. Коли зникли номери з машини, син відразу пішов до ОСОБА_7 та через п`ять годин повернувся з номерами, сказав, що ніби був винен обвинуваченому гроші. Дружина ОСОБА_7 у дворі напала на ОСОБА_10 , між ними була сварка, у яку втрутився обвинувачений, вдарив ОСОБА_10 . Син до поліції ніколи не звертався, завжди їй казав, що сам розбереться, просив не втручатися в його справи. Син судився за машину, писав заяву до поліції щодо викрадення автомобіля, але кримінальну справу закрили за відсутністю доказів. Через машину теж був конфлікт з обвинуваченим.
ОСОБА_13 була перелякана, мовчала та трусилася, лише у ліфті дитина спросила, нащо обвинувачений вдарив батька. Коли піднялися у свою квартиру, то стояли на балконі, чекали швидку, чоловік потерпілої постійно набирав номер швидкої, не міг довго додзвонитися. Старша онука сильно плакала, довго не могла заспокоїтися. Молодша онука ОСОБА_14 після цього боялася їздити ліфтом та крупних чоловіків, невістка водила її до психолога. Потім почалися проблеми зі здоров`ям, порушення ендокринної системи, підвищений гормон зросту. 
Потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що вона є колишньою дружиною ОСОБА_9 . З родиною ОСОБА_12 дружили, часто спілкувалися, але потім стосунки погіршилися, коли дізналися, що ОСОБА_7 вживає та продає наркотики. Обвинувачений та її чоловік дружили з дитинства, виросли в одному дворі, їх всі знали. ОСОБА_7 взяв їх машину, але не повернув, почався конфлікт. ОСОБА_9 звертався з позовом до суду, ОСОБА_7 приходив, погрожував, вимагав забрати позов. У цивільній справі сам ОСОБА_7 не фігурував, була інша особа, яка отримала машину за підробленою розпискою, хоча фактично машина перебувала у обвинуваченого. ОСОБА_9 боявся обвинуваченого, уникав спілкування з ним. Ситуацію з машиною знала зі слів чоловіка та адвоката, Чоловік завжди казав не звертати уваги на погрози від обвинуваченого та його дружини, запевняв, що розбереться з усім сам. Приблизно за чотири дні до смерті чоловіка, вона подралася з дружиною ОСОБА_7 , але побої не знімала, бо обвинувачений перебував на умовному терміні, умовив її не писати заяву в поліцію. 
В той день у вечері вона пішла до магазину, коли поверталася назад побачила натовп, хтось їй сказав, що ОСОБА_7 вдарив її чоловіка. Дитину забрала сусідка, вона побігла шукати дочку. У під`їзді знайшла сусідку з дитиною, забрала її з собою.
Чоловік лежав у позі ембріона на правому боці, вона бачила лише половину обличчя, тілесних ушкоджень не обличчі не бачила. ОСОБА_9 був без свідомості, ні на що не реагував, потім під головою у нього вона побачила калюжу крові. Поряд було багато людей, переважно сусіди з навколишніх будинків яких вона знає лише візуально. Також була поряд дружина обвинуваченого, вона викликала швидку, але то адресу назвала некоректно, то діагноз озвучила неправильно. Вона у швидку не дзвонила, подзвонила матері та свекрусі. Приїхала швидка, чоловіка забрали, від`їхали далі з двору, вона підбігла до швидкої, з якої вийшов лікар, яка і сказала, що чоловік помер. ОСОБА_9 лежав асфальті у дворі, місце для паркування машин, поверхня була рівна, асфальтована, без каміння, без ям, бо вона стояла на колінах перед чоловіком, намагалася виміряти пульс, перевіряли чи він дихає. Освітлення у дворі було добре, горіли ліхтарі. Під головою ОСОБА_9 була калюжа крові, між головою та плечем лежав гайковий ключ, який вона підібрала та передала лікарю швидкої допомоги. 
ОСОБА_10 цивільний позов підтримала, просила задовольнити. Пояснила, що з чоловіком офіційно розлучилася, бо це було необхідно для розгляду цивільного позову, проте вони продовжували проживати разом як родина. Після смерті чоловіка вимушена була працювати на кількох роботах, майже не бачила дітей. Дочка ОСОБА_14 після вказаних подій замкнулася у собі, лякається високих чоловіків, відвідувала психолога. Скільки коштів вона витратила на поховання не пам`ятає, оскільки цим більше займалася ОСОБА_5 , чеки вони між собою не ділили.
11.01.2023 року потерпіла ОСОБА_10 звернулася з заявою про проведення судових засідань без її участі у зв`язку з виїздом за кордон.
Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що вона працює у лікарській бригаді швидкої допомоги, лікар надзвичайних станів. Вони виїхали на виклик, побачили на дорозі чоловіка 30 років із раною за лівим вухом та розбитою головою. На момент огляду чоловік вже перебував у стані клінічної смерті, ознак життя не було, вони 20 хвилин проводили реанімаційні заходи за протоколом, але вони не були успішними. Свідок пам`ятає, що на правій брові була гематома та ознаки кровотечі з носу. Вони забрали чоловіка, від`їхали за ріг та почали реанімаційні заходи, оскільки у дворі багато агресивно налаштованих людей, заважали надавати медичну допомогу. Після констатації смерті вони довго чекали судово – медичного експерта, який приїхав та оглянув тіло, а потім повезли його у морг. Картку виклику свідок заповнює самостійно, час проставляє відразу, а іншу інформацію заповнює після закінчення виклику. Згідно картки виклику, виклик отримали о 19:30, на місце прибули у 19:52, оскільки їхали з далеку, інші бригади були зайняті. Згідно картки виїзд на госпіталізацію, тобто до моргу, був о 22:15, але це вже було після огляду трупу судово – медичним експертом. Люди часто скаржаться, що швидка довго їхала, шумлять, відволікають, тому швидка трохи від`їжджає від місця. За протоколом, якщо пацієнт помер у машині швидкої обов`язково треба дочекатися судово – медчиного експерта, який повинен оглянути труп. 
Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснив, що раніше мешкав у одному будинку з обвинуваченим та потерпілим, не були знайомі, просто сусіди. Пояснив, що у той день йшов додому, по дорозі розмовляв по телефону. Підходячи до свого під`їзду з лівої сторони на стоянці побачив двох чоловіків, які розмовляли на підвищених тонах. Потім свідок почув звук удару, один з чоловіків впав і більше не вставав. Інший чоловік підійшов до того, що лежав на дорозі, та сказав «Саша, я тебе попереджав». Після цього під`їхав автомобіль Шевроле Авео, помаранчевого кольору, в який сів чоловік, що наносив удар, на пасажирське місце і поїхав геть. Свідок намагався заспокоїти дитину, повів її до під`їзду, дитина набрала номер на домофоні, вийшла жінка, яка забрала дитину. Потерпілий лежав на боку, в нього були судоми, він стогнав, кров витікала з – під його голови, свідок його не чіпав, швидку не викликав. Біля потерпілого зібралося багато сусідів, яких свідок знає тільки візуально. 
Свідок звернув увагу на цих чоловіків, бо вони дуже голосно розмовляли, момент нанесення удару не бачив, лише чув звук удару, бачив лише як потерпілий падав на правий бік, при цьому він вже ніби був без свідомості, оскільки не намагався захиститися чи згрупуватися. Поряд з чоловіками нікого не було крім дитини. Обвинувачений з місця події поїхав дуже швидко, свідок навіть не встиг підійти до потерпілого, ще підбігла якась дівчина, а вже потім почали підходити інші люди. Свідок пам`ятає, що швидких було більше двох точно, як забирали потерпілого не бачив, поліція приїхала після швидкої допомоги. 
Свідок ОСОБА_17 пояснила, що обвинувачений її син. З родиною ОСОБА_11 свідок добре знайома, син з дружиною були з ними у добрих, дружніх відносинах. З 2016 року ОСОБА_9 перестав проживати з дружиною, а переїхав у квартиру матері, яка мешкає поруч. Приблизно з цього часу стосунки між ними почали погіршуватися. Між подружжям ОСОБА_11 були напружені стосунки, коли ОСОБА_10 необхідно було кудись сходити, вона просила дружину обвинуваченого приглянути за дітьми. ОСОБА_10 забороняла ОСОБА_9 спілкуватися з дітьми, але коли діти були з ОСОБА_18 , вона дозволяла ОСОБА_9 їх бачити, що стало початком конфлікту. Ще періодично ОСОБА_10 розказувала ОСОБА_19 що обвинувачений їй зраджує. Після цього між жінками стосунки остаточно зіпсувалася, був конфлікт між ними, ОСОБА_18 навіть ходила знімати побої після чергової сутички. При цьому чоловіки спілкувалися нормально, ОСОБА_9 періодично приходив у гараж до обвинуваченого. Її син бува працевлаштований, у роботі використовував автомобіль, якій належить їй. В машині був відеореєстратор, проте автомобіль поліція повернула вже без нього, оскільки свідок була поза межами міста не змогла вчасно зреагувати на вказані обставини. У ОСОБА_9 свідок бачила нову машину, але він її заклав у автоломбард, оскільки терміново потребував гроші. При цьому вказаний автомобіль потерпілий придбав у кредит, на той час вже були судові справи з цього приводу. Претензії щодо автомобіля від ОСОБА_10 з`явилися лише після смерті потерпілого, почався тиск у соціальних мережах. З 2006 року по 2014 рік свідок постійно проживала та працювала у Києві, потім пару років поживала у Запоріжжі, після цього знову поїхала на заробітки до Києва, бо син зник, були потрібні гроші. ОСОБА_7 завжди мав проблеми зі здоров`ям – вроджена вада серця, був визнаний непридатним для військової служби, проте займався спортом на непрофесійній основі. Приблизно у серпні 2016 року обвинувачений отримав перелом правої руки, ходив у гіпсі приблизно три тижні. Свідок вважає, що у обвинуваченого не було мотиву для вбивства ОСОБА_9 , між ними не було суперечностей, конфлікт був між жінками. 
Свідок ОСОБА_20 , пояснив, що працює реєстратором медичного відділу експертизи трупів Запорізького обласного бюро судово – медичної експертизи. Свідок вказав, що у протоколі огляду трупу від 28.09.2016 року де він був залучений у якості понятого, стоїть саме його підпис, проте конкретно цей випадок він не пам`ятає. Свідка залучають до участі у таких слідчих діях два, три рази на місяць, це досить штатна подія. Спочатку труп реєструється у журналі реєстрації (детальний опис), потім його переміщують у зал, де перед розтином з трупу знімають одяг, який опечатується та детально описується, потім експерт робить розтин. Розтин проводить саме експерт, поняті фіксують речі, як були на трупі, а не кількість та види ушкоджень, участі у розтині поняті не приймають.
Свідок ОСОБА_21 пояснила, що працює реєстратором в Запорізькому обласному бюро судово – медичної експертизи. У 2016 році мала прізвище « ОСОБА_22 », свій підпис у протоколі огляду трупу 28.09.2016 року впізнає, проте обставин щодо протоколу не пам`ятає. Може пояснити, що її підпис у вказаному протоколі засвідчує вилучення одягу та біоматеріалів з трупу, особисто при розтині не присутня. Пошкодження на тілі зобов`язаний фіксувати експерт, який робить розтин. Співробітників залучають у якості понятих, оскільки доступ сторонніх осіб до моргу заборонений, у секційну залу, де проходить розтин нікого не пускають, окрім слідчого. 
Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні пояснила, що вона дружина обвинуваченого. В цей день (вересень 2016 року, вечірній час), вона поверталася на автомобілі додому, у дворі її мав чекати ОСОБА_7 , який доглядав дитину, поки вона їздила у справах. Чоловік її чекав у дворі, оскільки поспішав на роботу, а вона сильно спізнилася. Коли вона в`їжджала у двір, то побачила свого чоловіка та ОСОБА_9 , які розмовляли. В момент коли вона рухалася на автомобілі по двору, вона побачила, що ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_9 в обличчя, точніше сказати не може, і потерпілий впав. Свідок зупинила машину на проїзній частині, ключі з машини не забирала, побігла до ОСОБА_9 , а в цей час обвинувачений сів у машину і поїхав. При цьому, ні свідок, ні обвинувачений нічого не казали один одному, нічого не пояснювали. ОСОБА_7 щось казав потерпілому, але що саме вона вже не пам`ятає. ОСОБА_9 лежав на спині, щось нерозбірливо бурмотав, з-під голови текла кров. Свідок викликала швидку кілька разів, вказала, що чоловік впав з висоти свого зросту, йому погано, подробиць не пам`ятає, просто відповідала на питання диспетчера швидкої. Поряд з ОСОБА_9 була дочка Мія, вона плакала. Потім підійшла невідома жінка, вона їй сказала номер квартири, і вона забрала дитину. Швидкі допомоги були дві, остання забрала ОСОБА_9 . Свідок у дворі не чекала, відразу пішла додому, оскільки у квартирі її чекала дочка. За подіями у дворі спостерігала з вікна, на вулицю більше не виходила. ОСОБА_7 вона дзвонила, але телефон був вимкнений, не бачила його поки його не затримали, місце його перебування також було не відомо. В їх автомобілі був відеореєстратор, мав працювати на момент вказаних подій, машину вилучали без її участі, а повернули вже без відеореєстратора, коліс, розібрану частково. У свідка також вилучали телефон, перевіряли історію викликів, повідомлення, геолокацію. З подружжям ОСОБА_11 дружили сім`ями, останні півроку майже не спілкувалися. Свідок не знає, через що у чоловіків вник конфлікт. Наразі вона мешкає в іншому місці, бо з боку родини ОСОБА_11 були переслідування свідка та її дитини. ОСОБА_7 мав судимість через наркотичні засоби. Він мав проблеми зі здоров`ям – вроджена вада серця, проблеми з тиском. На момент подій був працював водієм в « ОСОБА_23 ».
Свідок ОСОБА_24 пояснила, що працювала охоронцем на стоянці для автомобілів по вул. Пролетарська, напроти торгового центру «Пальміра Плазе». Приблизно у 2016 році прийшов поліцейським на стоянку, вони з ним у сторожці передивлялися відеозаписи з камер відеоспостереження. На відео було видно, як машина заїхала на стоянку, з неї вийшов чоловік, зняв номера з машини, кудись їх сховав, зі стоянки виходив без номерів. Вказаний автомобіль свідок не приймала, в журналі обліку даних був запис, здійснений іншим охоронцем, ОСОБА_25 , яка вже померла. Свідок пам`ятає, що поліцейського цікавив конкретний автомобіль, який нібито викрадений. 
Експерт ОСОБА_26 пояснив. що працює лікарем – криміналістом, здійснював розтин тіла потерпілого ОСОБА_9 . Огляд трупа на місці здійснювала інша особа, свідок на місце події не виїжджає. Експертиза містить усі дані про виявлені пошкодження, зміни виявлені ним. Травма, яка була причиною смерті, утворилася від дії тупого твердого предмету, що має плоскість і ребра. При розтині у рані не було виявлено сторонніх включень (каміння, пил). На обличчі був синець, садно, і ушкодження утворилися від удару по дотичній - це може бути удар рукою чи об поверхню. Синець та садно в лобній ділянці справа могли утворитися при падінні або переміщенні тіла, але перелом кісток носу малоймовірно, щоб міг утворився від падіння. Це був ударний травматичний вплив. Пошкодження справа та рана позаду зліва не могли утворитися одночасно від одного удару. Малоймовірно, щоб після завдання ушкоджень ОСОБА_9 міг самостійно рухатися, але він міг кричати чи видавати інші звуки. 
Експерт ОСОБА_27 (попереднє прізвище ОСОБА_28 ) пояснила, що працювала кримінаістом в ГУНП, проводила огляд місця події – прибудинкової території, був присутній слідчий ОСОБА_29 , поняті, робила фотографії, які долучені до протоколу, більше жодних подробиць свідок пригадати не може. 
Експерт ОСОБА_30 у судовому засіданні пояснив, що він як черговий експерт, оглядав труп потерпілого у машині швидкої допомоги, одяг не знімав, чи були поняті не пам`ятає, більше жодних подробиць свідок пригадати не може. 
Експерт ОСОБА_31 пояснила, що вона працює судово – медичним експертом, здійснює дослідження біологічних речовин. Вона як експерт досліджувала кров з трупа, та одяг потерпілого. Було встановлено третю групу крові, що не виключає її походження від потерпілого. 
Свідок ОСОБА_32 пояснила, що події відбувалися приблизно у вересні 2016 року, ввечері, у дворі будинку, в якому мешкала свідок на той час. Вона поверталася додому і побачила біля першого під`їзду двох чоловіків, один стояв з дитиною і мовчав, інший кричав на нього щось, потім сказав «Ще раз побачу, ти мене зрозумів» і вдарив його один раз кулаком правої руки у ділянку голови чи шиї, від якого чоловік впав. Потерпілий впав на спину та більше не підіймався, під його головою утворилася калюжа крові. Події відбувалися на паркувальному майданчику, поверхня рівна, асфальтована. Чоловіки стояли обличчям один до одного, дитина трохи позаду потерпілого, більше нікого поруч не було. Інший чоловік, який наносив удар, щось ще крикнув потерпілому та швидко сів у автомобіль Шевроле, морквяного кольору, який тільки під`їхав. Свідок відразу підбігла до дитини, відвернула її від потерпілого. Дитина була дуже перелякана, плакала, звала батька. Швидку викликала жінка, яка вийшла з автомобілю Шевроле. Свідок забрала дитину до себе додому, потім вийшла з дитиною, зустріла матір дівчинки. Свідок з потерпілим та обвинуваченим знайома раніше не була, хоча вони мешкали в одному під`їзді. Вона приймала участь у слідчих діях, з нею проводили впізнання, також, допитувалася у суді, на той момент пам`ятала обставини краще, впевнено впізнала обвинуваченого, наразі впізнати вже не зможе, не пам`ятає. Також, свідок у судовому засіданні припустила, що деякі обставини могла забути чи пам`ятає не точно, адже пройшло більше семи років. 
Від допиту інших свідків прокурор відмовився. 
Також, судом були досліджені наступні докази, що підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. 
Згідно протоколу огляду місця події від 27.09.2016 року, слідчим ОСОБА_29 , за участі понятих ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , криміналіста ОСОБА_35 , було проведено огляд ділянки місцевості біля будинку №28 по вул. Маршала Чуйкова (нова назва Професора Толока). До вказаного протоколу додано п`ять фотознімків, з яких безпосередньо вбачається, що калюжа крові достатньо далеко розташована від бордюру, жодних ям, виїмок, засипаних щебенем немає взагалі, як стверджувала сторона захисту. У детальному знімку калюжі крові не вбачається жодних сторонніх предметів, як то каміння тощо.
Протоколом огляду від 28.09.2016 року, який складений слідчим ОСОБА_29 , за участі понятих ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , зафіксовано огляд машини швидкої допомоги, де на підлозі біля правої бокової двері виявлено металевий предмет зовні схожий на гайковий ключ загальною довжиною 14 см. 
Протоколом огляду трупу від 27.09.2016 року, який складений слідчим ОСОБА_29 , за участі понятих ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , криміналіста ОСОБА_38 , яким зафіксовано огляд автомобіля швидкої допомоги, д.р.н. НОМЕР_1 , в салоні якої на носилках виявлено труп ОСОБА_9 . При огляді виявлено: 1) в потиличній області зліва рану округлої форми, діаметром 0,5 мм, краї нерівні, зазубрені; 2)в орбітальній області справа синюшний крововилив розміром 3х2 см. Інших тілесних ушкоджень не виявлено Під час огляду трупу з лівого ока трупу взято рідку скловидного тіла. До вказаного протоколу огляду трупу додано чотири фототаблиці, на двох з яких зафіксовано труп ОСОБА_9 , який лежить на носилках у салоні автомобілю. На фото№3 помітно крововилив та припухлість над правим оком, сліди кровотечі з носа. 
Захисник ставив під сумнів вказаний огляд трупа потерпілого, стверджуючи, що його фактично не проводили, оскільки в ньому зазначено, що він проведений в період часу з 23:31 по 23:57 27.09.2016 року. Проте, суд не може погодитися з такими висновками. Так, дійсно, час зазначений у вказаному протоколі суперечить копії карти виїзду швидкої (т. 2 а.с. 89) згідно якого виїзд на госпіталізацію (морг) відбувся о 22:50, а також висновку експерта №3209 (т. 2 а.с. 40), в якому зазначено час забору зразку зі скловидного тіла ока 22:00 27.09.2016. Усунути вказаний недолік шляхом допиту експерта ОСОБА_38 не виявилося можливим, оскільки експерт не міг згадати жодних подробиць вказаної події через майже вісім років. Проте, помилка (описка) у часі його складання жодним чином не свідчить, що така слідча дія взагалі не проводилися, оскільки наявні фототаблиці до вказаного протоколу, по відібраним зразкам було проведено експертне дослідження. 
Згідно протоколу огляду трупу від 28.09.2016 року, складеного слідчим ОСОБА_39 , у присутності понятих ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , судово – медичного експерта ОСОБА_26 , при огляді трупа виявлено куртку з синтетичної тканини чорного кольору, в області комірця тканина просочена речовиною бурого кольору, джинси темно – синього кольору із шкіряним ременем з металевою пряжкою, трус синтетичні, тапочки темно – сині на резиновій підошві, шкарпетки х/б чорного кольору, одяг без пошкоджень. Також виявлено пошкодження: в потиличні області зліва на відстані 3-з см, праворуч в 2,5 см вниз від лівого соскоподібного відростка, а також на відстані 7 см від вліво від серединної лінії, виявлена рана дугоподібної форми, з дугою відкритою вправо, в області відкритої дуги є майже трикутної форми шкіряний клапоть у вигляді «язичка», довжиною 0,3 см. В глибині рани (переважно по кінцях) видно білясті з`єднювалноткані перемички. При зіставленні країв рани ефекту (мінус тканину) не спостерігається. Рана циркулярно осаджена з формуванням кільцевидного осаднення шириною до 0,3 см. В лівій лобній області праворуч на відстані 7,5 см вправо від серединної лінії, на рівні зовнішньої третини правої надбрівної дуги виявлено садно майже округлої форми, діаметром 0,9 см, яке оточено багряно – синюшним синцем невизначеної форми, який перериваючись поширюється вгору в лобову ділянку праворуч, а також донизу на верхню повіку правого ока. В області передньо – зовнішньої поверхні правого колінного суглоба виявлено садно, не визначеної форми, розташоване на ділянці розмірами 1,2х0,8 см. На спинці носа мається слабо виражений крововилив невизначеної форми з нечіткими контурами, розташований на ділянці 1,5х1 см. 
Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть №3209 від 28.09.2016 року, смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок висхідного набряку спинного та головного мозку; крововиливу під оболонки та у речовини спинного мозку; закритої тупої травми шиї.
Відповідно до висновку експерта №3209, судово – медичним експертом ОСОБА_26 на підставі судово – медичної експертизи трупа з врахуванням даних лабораторних досліджень встановлено: 
1.Смерть ОСОБА_9 настала від відкритої тупої травми шиї з крововиливами над та під тверду мозкову оболонку спинного мозку, з розривом твердої мозкової оболонки спинного мозку, крововиливом під м`які оболонки спинного мозку, які розповсюдилися на стовбур головного мозку, на нижню поверхню мозочку і потиличних частин. Вказана травма призвела до вираженого набряку спинного мозку, висхідному набряку стовбуру головного мозку, що і виявилося безпосередньою причиною смерті. 
2.При експертизі трупа виявлено наступні ушкодження: 2.1) відкрита тупа травма шиї: рана в потиличні частині зліва на рівні атлантно – потиличного суглобу з крововиливом в підкожно – жирову клітковину, м`язи шиї, зв`язки в області атлантопотиличного суглобу, зв`язки між першим та другим шийними хребцями; крововиливами над та під твердою оболонкою спинного мозку крововиливу під м`які оболонки спинного мозку, які розповсюдилися на стовбур головного мозку, на нижню поверхню мозочку та потиличних відділів. 2.2) закрита черепно – лицева травма – крововилив в лобну частину справа, який розповсюдився на верхню повіку правого ока, з крововиливом у м`які тканини голови та навколоочну клітчатку правого ока; крововилив на спинці носа з крововиливом у м`які тканини, закритий перелом кісток носа з розтріскуванням дірчастої платини решітчастої кістки (переважно справа), яка розповсюдилася на стінку лівої очниці, крововилив у м`які тканини голови без відшарування в тім`яному відділі по верхній лінії, садно в лобній частині справа; 2.3) садно в передній зовнішній поверхні правого колінного суглобу; крововилив в м`які ткані в області тіла лівої лопатки. 2.4) наслідки проведених реанімаційних заходів – переломи 3-6 ребер справа та 2-6 ребер зліва. Пошкодження, вказані у п. 2.1, 2.2, 2.3 є прижиттєвими, утворилися незадовго до настання смерті (у перші десятки хвилин). 
3.Відрита тупа травма шиї утворилася внаслідок ударного травматичного впливу тупим предметом з обмеженою травматичною поверхнею у потиличну ділянку зліва на рівні атланто – потиличного суглобу, перебуває у прямому зв`язку зі смертю, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, яке викликало загрозливий для життя стан ( виражений набряк спинного мозку, розповсюдження набряку на стовбур головного мозку), що призвело до смерті. При експертизі встановлено, що рана в потиличні ділянці зліва трупа ОСОБА_9 має ознаки дії тупого предмета, який має в структурі травмуючої частини край площини, обмежений ребрами. Слідів сполук заліза на стінках та по краю рани не виявлено. 
4.Закрита черепно – лицьова травма виникла від ударного травматичного впливу тупим твердим предметом (предметами) в лобну ділянку голови справа, в ділянку носа, в тім`яну ділянку по серединній лінії, а також травматичного впливу по дотичній в лобну ділянку голови справа. Найбільш вірогідно, що крововилив та садно в лобній ділянці справа виникли одночасно від одного впливу. У живих осіб вказані ушкодження зазвичай оцінюються за наслідками, проте мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, у цьому випадку в прямому зв`язку з причиною смерті не перебуває. 
5.Садно на передній зовнішній поверхні правового колінного суглоба виникла від травматичного впливу по дотичній тупим твердим предметом, крововилив м`яких тканях в ділянці тіла лівої лопатки виникла від ударного травматичного впливу тупим твердим предметом. У живих осіб вказані ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень та не перебувають у прямому зв`язку з причиною смерті. 
6.Особливості травмуючого предметів в ушкодженнях, описаних у п. 2.2 та 2.3 не відобразилися. Однак, не виключається, що ці пошкодження могли утворитися від ударів ногами, руками або дії інших тупих предметів.
7.Усі тілесні ушкодження на трупі ОСОБА_9 утворилися за механізмом тупої травми.
8.Травма шийного відділу хребта у живих осіб зазвичай супроводжується тетрапарезом (відсутністю активних рухів у верхніх та нижніх кінцівках), тому мала ймовірність того, що ОСОБА_42 після отримання відкритої тупої травми шиї міг самостійно рухатися, однак він міг кричати, звати на допомогу (при відсутності втрати свідомості від закритої черепно – лицьової травми). Після отримання окремо черепно – лицьової травми ОСОБА_42 міг активно рухатися протягом короткого періоду часу, який рахувався хвилинами – десятками хвилин (при відсутності втрати свідомості). 
9.При судовій медико – криміналістичній експертизі методом полум`яної фотометрії рідини скловидного тіла ока трупа ОСОБА_9 встановлено, що з моменту отримання зразка пройшло не більше 3,5 годин (час відібрання зразка 22 год. 00 хв. 27.09.2016 року). Смерть ОСОБА_9 була констатована працівниками ШМД 27.09.2016 року о 20 год. 00 хв. 
Згідно копії карти виїзду швидкої медичної допомоги №6/31 від 27.09.2016, виклик був прийнятий о 19:38 (телефоном), виїзд на виклик відбувся о 19:40, прибуття на місце (двір вул. Чуйкова, 28) о 19.52, виїзд на госпіталізацію (морг) о 22:50, закінчення виклику о 23:30. Лікарем констатована біологічна смерть ОСОБА_9 о 19:52. 
Також, суд звертає увагу, що відповідно до рукописних записів на зворотному боці карти виїзду швидкої медичної допомоги, лікарем вказано, що при прибутті швидкої допомоги у дворі будинку потерпілий лежав на боку. 
Згідно протоколу обшуку від 04.10.2016 року, було проведено обшук автомобіля Шевроле Авео д/н НОМЕР_2 , в ході якого вилучено відеореєстратор з флеш - накопичувавчем. За твердженням ОСОБА_19 вказаний транспортний засіб було повернуто вже без відеореєстратора, прокурором у кримінальному провадженні вказаний речовий доказ не долучався, чи містив він будь-які записи також не відомо. 
Відповідно до висновку експерт №2146 від 12.10.2016 року. кров потерпілого ОСОБА_9 відноситься до групи В з ізогемаглютинином анти-А ізосерологічної системи АВО. В крові на марлі ОСОБА_9 виявлено супутній антиген Н системи АВО. В змиві РБК (об`єкт №1) встановлена наявність крові людини та виявлені антигени В та Н з ізогемаглютининами анти – А системи АВО. Такий результат міг бути отриманий за рахунок крові особи (осіб) групи В з супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВО, в тому числі крові потерпілого ОСОБА_9 .
Відповідно до висновку експерта №571 від 26.10.2016 року, при цитологічному досліджені піднігтьового вмісту потерпілого ОСОБА_9 кров не знайдена. Знайдена дуже мала кількість лусочок зроговілого шару епітелію, походження яких за рахунок власного нігтьового ложа є найбільш вірогідно. 
Відповідно до висновку експерта №2145 від 12.10.2016 року, на речах потерпілого ОСОБА_9 : куртці, футболці та джинсових брюках встановлена наявність крові людини та виявлені антигени В та Н системи АВО, що не виключає походження крові від особи (осіб) групи В з супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВО, в тому числі від самого потерпілого ОСОБА_9 .
Згідно висновку експерта №1639-д від 06.10.2016 року, на поверхні наданого гайкового ключа, вилученого 28.09.2016 року під час проведення огляду автомобіля швидкої допомоги, сліди папілярних узорів не виявлені.
Згідно висновку експерта №650 від 30.11.2016 року, при судово – цитологічному дослідженні гайкового ключа крові та клітин з ядрами придатних для ДНК дослідження не виявлено. 
Відповідно до висновку експерта №485 від 03.10.2017 року, рана на представленому на експертизу клапті шкіри, із потиличної області зліва від трупа ОСОБА_9 , має ознаки дії тупого предмета, що має в структурі травмуючої частини край площини, обмежений ребрами. Слідів сполук заліза на стінках та по краях рани не виявлено. Враховуючи конструкційні особливості представленого на експертизу гайкового ключа, а також характер дослідженої рани, експерт прийшов до висновку, що можливість її утворення від головки з накидним ключем – виключається. З огляду на будову частин головки з ріжковим ключем, що має в структурі край площини (губка), обмежений ребрами, експерт вважає, що можливість утворення досліджуваної рани від його дії не виключається. 
Дослідивши вказані висновки, суд прийшов до висновку, що є малоймовірним, що саме вказаним гайковим ключем було нанесено удар потерпілому ОСОБА_9 . Крім того, суд враховує, що гайковий ключ було вилучено у салоні швидкої допомоги, а не на місці злочину, покази потерпілої ОСОБА_10 яка передавала вказаний гайковий ключ лікарю швидкої суперечать показам лікаря ОСОБА_15 , яка категорично заперечує, що вона забирала у потерпілої ОСОБА_10 вказаний гайковий ключ, як і будь-які інші речі. Також, на ньому не встановлено, ані слідів папілярних узорів, ані слідів крові чи інших біологічних об`єктів. Прокурор вказаний гайковий ключ, як речовий доказ у судовому засіданні не долучався. 
Згідно висновку судово – психіатричного експерта №530 від 09.10.2017 року, малолітня ОСОБА_43 , 2013 року народження у момент здійснення злочину відносно її батька ОСОБА_9 , розладів психічної діяльності не виявляла та не виявляє. Враховуючи малолітній вік підекспертної, психічний стан - вона не могла давати раду своїм діям та керувати ними на момент вчинення щодо батька кримінального правопорушення, не могла розуміти характер і значення протиправних дій, вчинених проти ОСОБА_9 . В силу віку (3 роки на період що цікавить слідство) вона могла сприймати тільки формальну сторону обставин. При аналізі показань підекспертної від 05.10.2016 в матеріалах справи, зрозуміло, що вислови «Женя вдарив батька кулаком по обличчю Батько впав, лежав» належать дівчині, але вислови «Женя папу вбив, мені про це сказала тітка ... Ця тітка викликала лікарів. Приїхали міліціонери та лікарі» - повторювала за дорослими, бо в цьому віці дитина не може встановлювати причино - наслідкові зв`язки між подіями та їх наслідками та не може їх прогнозувати. У ході обстеження малолітня ОСОБА_43 не виявляє будь-яких особливостей, які б заважали їй сприймати ситуацію щодо вчинення відносно її батька ОСОБА_9 кримінального правопорушення та на їх відтворення у показах. У ході обстеження ОСОБА_43 виявляє ознаки емоційної напруженості, схильності до фіксації на примітивних та регресивних формах психологічного захисту, що обумовлює її експресивні поведінкові реакції. Для малолітньої ОСОБА_43 , як свідка, за віком властиві можливості формально сприймати обставини, тільки зовнішньо та в межах чуттєвого відображення. Ситуація, що досліджується (злочин щодо ОСОБА_9 ) для підекспертної була стресовою, психотравмуючою. 
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.09.2016 року, свідок ОСОБА_16 , упізнав ОСОБА_7 , як особу яку бачив та описував під час допиту 27.09.2016 року.
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.09.2016 року, свідок ОСОБА_32 упізнала ОСОБА_7 , як особу, яка 27.09.2016 року біля будинку №28 по вул. М. Чуйкова у м. Запоріжжя, спричинила один удар в область голови чоловіка від якого він впав і більше не підіймався. Удар був кулаком правої руки в ліву частину голови. 
Відповідно до протоколу проведення слідчого від 04.10.2017 року за участі обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , вбачається, що обвинувачений на стоянці зустрів ОСОБА_9 , вони почали спілкуватися за старим конфліктом, потерпілий відповідав у грубій формі. ОСОБА_7 вдарив його правою рукою в область щелепи від чого він впав, більше ударів не наносив. Після чого під`їхала його дружина на автомобілі, він сів у машину, повернувся до потерпілого та сказав йому кілька слів, потім сів у машину і поїхав. З долучених до слідчого експерименту фото вбачається, що обвинувачений та потерпілий стояли обличчям один до одного, удар напівзігнутим кулаком ОСОБА_7 наносив у ліву нижню частину голови (фото №1), в ділянку шиї зліва нижче вуха (фото №1-2). На питання чи було у нього щось у руках – відповів, що не пам`ятає. Також, обвинувачений на прикладі манекена вказує, що ОСОБА_9 після удару лежав на спині, обличчям вверх. Пояснив, що поряд стояла дитина, вона плакала та кричала. 
Відповідно до висновку судово – психіатричного експерта №475 від 13.09.2017 року, ОСОБА_7 ознак психічного розладу не виявляв та не виявляє на теперішній час. У період вчинення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового розладу психічної діяльності не виявляв. Підекспертний ОСОБА_7 має наступні індивідуальні – психологічні особливості: збереженість інтелектуально – мнестичних функцій, акцентуйовані риси особистості за істероїдним типом, високий рівень схильності до проявів непрямої агресії та переживання відчуття провини. Під час вчинення вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_7 не виявляв ознак стану вираженої емоційної збудженості чи емоційної напруженості та будь-якого особливого емоційного стану, який би порушував свідомість та міг би розглядатись як психологічна основа виникнення сильного душевного хвилювання. Всі його дії були цілеспрямованими, послідовними. Ситуація розвивалася поступово, мовний контакт зберігався в повному обсязі, ознак постафективної астенії не виявлено. У момент у інкримінованого йому правопорушення ОСОБА_7 не перебував у будь-якому особливому емоційному стані, який здійснював суттєвий вплив на його поведінку та мав юридичне значення. Вищевказані індивідуально – психологічні особливості ОСОБА_7 знайшли просте відображення у його поведінці у момент вчинення злочину. ОСОБА_7 міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у ситуації, що досліджується. 
Згідно висновку експерта (експертиза за матеріалами справи) №371/к від 23.10.2017 року: 
1.Смерть ОСОБА_9 настала від тупої травми шиї з в крововиливами над і під твердою мозковою оболонкою спинного мозку, з розривом твердої мозкової оболонки спинного мозку, крововиливами під м`якими оболонками спинного мозку, що поширюються на стовбур головного мозку, на нижню поверхню мозочка і потиличних часток. Дана травма призвела до вираженого набряку спинного мозку, висхідного набряку стовбура головного мозку, що і стало безпосередньою причинною смерті. 
2.Тупа травма шиї утворилася в результаті ударної травматичної дії тупим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею в потиличну область зліва на рівні атланто – потиличного зчленування. При судовий медико – криміналістичній експертизі встановлено, що рана в потиличній області зліва трупа ОСОБА_42 має ознаки дії тупого предмета який має в структурі травмуючої частини край площини, обмежений ребрами. Слідів сполук заліза на стінках і по краю рани не виявлено. Закрита черепно – лицьова травма утворилася від ударних травматичних впливів тупим твердим предметом (предметами) в лобову область голови справа, в область носа, в тім`яну область по серединній лінії, а також від травматичного впливу по дотичній в лобну область голови справа. Не виключається, що синець і садно в лобній ділянці справа утворилися одномоментно, від одного впливу. Садно на передньо – зовнішній поверхні правого колінного суглоба утворилося від травматичного впливу по дотичній тупим твердим предметом; крововилив в м`яких тканинах в області тіла лівої лопатки утворилося від ударної травматичної дії тупим твердим предметом. Перелами ребер утворилися в агональному або ранньому посмертному періоді при деформації грудної клітини в передньо – задньому напрямку, найбільш ймовірно при проведення непрямого масажу серця. 
3.Весь комплекс пошкоджень не міг утворитися в наслідок одного удару в обличчя з наступним падінням на спину, як показує ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту. Можливість виникнення тупої травми шиї при даних обставинах виключається. Комплекс ушкоджень шиї виник від локальної дії тупого предмета з обмеженою трамуючою поверхнею малих розмірі в напрямку ззаду наперед.
4.Вважаючи на приїзд швидкої медичної допомоги в межах нормативних показників, фактичне надання медичного допомоги потерпілому, проведення реанімаційних заходів, що виявилися не ефективними, комісія вважає, що можливість запобігання настанню смерті видається малоймовірною, адже медична допомога була надана своєчасно. 
З показів свідків вбачається, що свідки ОСОБА_44 , ОСОБА_32 та ОСОБА_19 єдині свідки, які безпосередньо бачили події кримінального правопорушення. 
При цьому свідок ОСОБА_44 чув сварку між ними, не бачив (лише чув) нанесення удару, але бачив що потерпілий впав на правий бік. Свідок ОСОБА_19 та свідок ОСОБА_32 у судовому засіданні вказували, що бачили як вони розмовляють, бачили один удар у ділянку обличчя/голови/шиї, та стверджували, що ОСОБА_9 впав на спину. Потерпіла ОСОБА_10 вказувала, що коли побачила у дворі чоловіка, то він лежав на асфальті на правому боці і поряд стояло багато людей. При цьому суд зауважує, що жоден свідок не спостерігав за конфліктом між потерпілим та обвинуваченим постійно, не слідкував за діями кожного з них беперевно. Свідок ОСОБА_32 йшла додому, свідок ОСОБА_44 після розмови по телефону теж прямував додому, вони звернули увагу на потерпілого та обвинуваченого лише тому, що вони голосно сварилися. Свідок ОСОБА_19 керувала автомобілем, тому теж не могла постійно спостерігати за подіями, що відбувалася між потерпілим та обвинувачем. Загалом, увага усіх свідків була зосереджена на наслідку у виді падіння потерпілого, якій більше не вставав. Тому, зважаючи на вечірній час доби, жоден зі свідків не може достовірно підтвердити, що обвинуваченим наносився лише один єдиний удар. 
При допиті у судовому засіданні свідки часто плуталися у показах, не могли згадати подробиці чи деякі деталі, свідок ОСОБА_32 прямо вказувала, що обставини пам`ятає погано, могла щось сплутати або забути, вказувала, що під час досудового розслідування та проведення слідчих дій події пам`ятала дуже добре, впевнено впізнала обвинуваченого, як особу яка наносила удар потерпілому. 
З висновку експерта №3209, щодо наявності тілесних на правому колінному суглобі та крововилив та садно в лобній ділянці справа, можна зробити висновок, що вказані ушкодження могли бути наслідком падіння тіла потерпілого після отриманого удару на правий бік. Враховуючи вказані обставини є сумнівним твердження захисника, що потерпілий після удару впав на лівій бік (про що на її думку, свідчить крововилив на плечі), а також слід врахувати, що хоча свідка давали досить різні покази, жоден з них не вказував, що потерпілий падав на лівій бік.
Також, суд враховує, що лікар швидкої у медичній документації зафіксувала, що потерпілий лежав на боку, а не на спині, які вказували деякі свідки. При цьому, усі свідки однозначно стверджували, що тіло ОСОБА_9 ніхто не рухав до приїзду швидкої допомоги, ніхто йому першу медичну допомогу не надавав - усі дії були обмежені вимірюванням пульсу. З висновку експерта №3209 вбачається, що після отримання удару зліва у шию, ОСОБА_9 вже не міг рухатися самостійно, лише говорити чи кричати. 
Усі свідки бачили кров під головою потерпілого ОСОБА_9 , але ніхто не бачив крові на шиї потерпілого коли він лежав та ніхто зі свідків не вказував на рану зліва, тобто ніхто її не бачив. Якщо, вважати вірною версію сторони захисту, що ОСОБА_9 впав саме на лівий бік, то це суперечить показам усіх свідків, які не могли не побачити закривавлену рану потерпілого.
Твердження захисника щодо падіння потерпілого на асфальтне покриття, на якому був наявний щебень, від якого утворилася рана зліва також спростовується наявними доказами у справі. Згідно висновку експерта №371/к, увесь комплекс пошкоджень не мін утворитися в наслідок одного удару в обличчя з наступним падінням на спину, як показує ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту. Можливість виникнення тупої травми шиї при даних обставинах виключається. При у цьому у рані не було знайдено жодних сполук чи домішок, які б свідчили про удар об асфальтовану поверхню з щебенем на ній. Крім того, з протоколу огляду місця події від 27.09.2016 року, за фотознімками долученими до нього, легко встановити, що жодних ям засипаних щебнем не було, як будь-якого іншого каміння. На фото калюжі крові також не вбачається жодних сторонніх предметів, поверхня рівна.
У своїх поясненнях експерт ОСОБА_26 вказував, що рана зліва та черепно – лицьова травма не могли утворитися від одного травматичного впливу, а перелом носу малоймовірно міг утворитися від падіння на асфальт, у той час як садно, синець справа міг утворитися або від удару рукою, або від удару об поверхню. Враховуючи минулий спортивний досвід обвинуваченого, суд не виключає можливості нанесення більше ніж одного удару у досить короткий проміжок часу, що могли сприйматися свідками при обмеженій видимості (сутінки) як один удар. 
Крім того, з досліджений доказів вбачається, що поряд з потерпілим та обвинуваченим не було інших осіб, та ОСОБА_9 окрім обвинуваченого удару ніхто не завдавав, що є беззаперечним. 
Таким чином, суд вважає доведеним, що саме дії ОСОБА_7 знаходяться у причинному наслідковому зв`язку зі смертю потерпілого ОСОБА_9 . 
Щодо тверджень захисника та обвинуваченого про відсутність прямого умислу на вчинення вбивства ОСОБА_9 , суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 24 КК України умисел поділяється на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.
Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну й вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків; вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.
Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин учиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб учинення злочину, засоби та знаряддя злочину.
При цьому спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.
Аналогічну позицію, викладено в постановах Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 654/2820/17 (провадження № 51-5998 км 19), 10 лютого 2022 року у справі № 331/1031/19 (провадження № 51-1035 км 20).
Оцінюючи наявність умислу у діях ОСОБА_7 суд враховує наступні обставини: 
- нанесення удару у життєвоважливий орган - шию; 
- тупа травма шиї та черепно – лицьова травма мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки життя, тупа травма шиї перебуває у причино – наслідковому зв`язку з причиною смерті; 
- після удару потерпілий впав, не рухався та фактично не розмовляв (стогнав або бурмотів не розбірливо), що явно свідчило про загрозу для його життя та здоров`я;
- ОСОБА_7 навіть не намагався перевірити стан потерпілого, викликати швидку, покликати на допомогу чи у будь – який інший спосіб надати допомогу потерпілому; 
- послідовність та цілеспрямованість дій обвинуваченого, а саме: нанесення удару, йде до машини, у якій перебувала його дружина, повертається до потерпілого щоб сказати йому кілька слів (тобто він безпосередньо бачив безпорадний стан потерпілого), сідає у машину щоб швидко зникнути з місця вчинення злочину (свідок ОСОБА_45 вказував, що навіть не стиг дійти до потерпілого, як ОСОБА_7 вже поїхав на автомобілі); 
- наявність тривалого особистого конфлікту між ними більше шести місяців;
- вчинення кримінального правопорушення у присутності малолітньої дочки потерпілого, який на момент вчинення злочину було лише три роки, з якою ОСОБА_7 був добре знайомий, оскільки вони з потерпілим дружили сім`ями. Обвинувачений у показах пояснював, що ОСОБА_46 стояла поруч, кричала та плакала, кликала батька, проте ОСОБА_7 був спокійним та холоднокровним, не звертав жодної уваги на дитину, не намагався її заспокоїти, сказав кілька слів потерпілому, який лежав на асфальті, та байдуже пішов з місця події; 
- переховування обвинуваченого від органу досудового слідства – відразу після вчинення злочину ОСОБА_7 втік на своєму автомобілі, який у подальшому покинув на стоянці, попередньо знявши номерні знаки з нього з метою утруднення ідентифікації та розшуку автомобіля, що свідчить про усвідомлені та цілеспрямовані дії обвинуваченого. Затриманий обвинувачений був 30.08.2017 року, тобто майже через рік після вчинення кримінального правопорушення.
За вказаних обставин, суд визнає необґрунтованими показання обвинуваченого про відсутність у нього умислу на вбивство, оскільки така позиція ОСОБА_7 спростовується наявними у справі доказами, а також є лише способом його захисту від покарання за особливо тяжкий злочин та бажанням уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.
Залежно від характеру передбачення суспільно небезпечних наслідків виділяють умисел конкретизований і неконкретизований. Конкретизований умисел - це умисел, за якого особа передбачає конкретний характер суспільно небезпечних наслідків свого діяння, а неконкретизований - за якого особа передбачає можливість настання альтернативних суспільно небезпечних наслідків.
Таким чином, враховуючи мотив злочину, а саме тривалий особистий конфлікт; спосіб та знаряддя вчинення злочину – нанесення удару невстановленим предметом; кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень та цілеспрямованість дій засудженого, а саме завдання не менше одного удару, в тому числі у життєво важливий орган - шию потерпілого; поведінку обвинуваченого, який після вчинення злочину не надав допомоги потерпілому, не викликав медичних працівників, проігнорував малолітню дитину, суд приходить до однозначного висновку про наявність умислу у діях ОСОБА_7 . 
Крім того, згідно висновку судово – психіатричної експертизи №475 від 13.09.2017 року, ОСОБА_7 не тільки розумів значення своїх дій та міг керувати ними, а більше того - його дії були цілеспрямованими та послідовними. 
Згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.
Навпаки, ст. 94 КПК України визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
У відповідності до загальних засад кримінального судочинства обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Отже, суд, керуючись законом, проаналізувавши досліджені докази, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про те, що надані стороною обвинувачення докази є належними, допустимими та достатніми, і у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 не встановлені, обставина, яка обтяжує покарання – рецедив злочинів. 
Призначаючи покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до особливо тяжкого злочину, особу обвинуваченого, відношення останнього до вчиненого.
ОСОБА_7 одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент вчинення злочину був працевлаштований, позитивно характеризувався за місцем роботи, на теперішній час не працює, шкоду потерпілим не відшкодовував.
Також, обвинувачений був раніше засуджений за вчинення злочину пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, вчинив злочин в період іспитового строку, перебував на профілактичному обліку з 08.08.2011 по 09.08.2012 у лікаря – нарколога з діагнозом: психічні та поведінкові розлади у наслідок поєднання вживання алкоголю та психостимуяторів, вживання з негативними наслідками. 
Суд враховує, що у ОСОБА_7 відсутнє, як усвідомлення ним наслідків свого діяння, так і каяття у вчиненому; враховує відсутність пом`якшуючих його покарання обставин та наявність обтяжуючої покарання обставини; тяжкість наслідків, які настали виді смерті потерпілого; у зв`язку із чим для досягнення цілей покарання, виправлення обвинуваченого можливе виключно за умови його ізоляції від суспільства, у виді позбавлення волі за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України, слід призначити покарання шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутної частини покарання за попереднім вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.02.2016 року.
Крім того, якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі. Якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21.06.2017року, тобто після набрання чинності Законом №2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII. В такому разі Закон №838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону №2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону №2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч.2 ст.5 КК України не допускається (постанова Великої Палати Верховного Суду №663/537/17 від 29.08.2018 року.
Питання щодо речових доказів слід вирішити згідно ст. 100 КПК України.
Потерпілою ОСОБА_10 було подано цивільний позов до ОСОБА_7 , в якому вона просила стягнути з ОСОБА_7 на свою користь 22 520 грн 00 коп. в якості матеріальної шкоди, витрати на правову допомогу в розмірі 25 000 грн, а також моральну шкоду в сумі 500 000 грн. Незважаючи на розлучення у 17.09.2015 року, вони продовжували проживати разом однією сім`єю, спільно виховували двох доньок, будували плани щодо їх розвитку. Злочинні дії відповідача завдали їй моральних страждань: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмючої події, страх можливого повторення насильства з боку обвинуваченого (особливо під час його розшуку), негативні переживання та спогади, насторога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, фіксованість уваги на необхідності самій виховувати дітей, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, знижений те нестійкий настрій, порушення сну, нервозність, дратівливість, реакції замикання. Смерть ОСОБА_9 спричинила їй емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, тривоги та страху за своє життя та життя дітей. 
Також, потерпілою ОСОБА_10 були пред`явлені вимоги до ОСОБА_7 щодо відшкодування моральної шкоди на користь її малолітніх дітей, ОСОБА_47 , 2007 року народження та ОСОБА_48 , 2013 року народження, у розмірі 500 000 та 100 000 гривень відповідно. 
Внаслідок злочину діти втратили батька, трагічні обставини справи тривожать дітей, вони погано засинають, постійно бачать уві сні жахіття та страждають морально тривалий період часу. Діти постійно запитують про батька, причини та обставини за яких він помер, сумують за ним, потерпіла докладає необхідних додаткових зусиль для нормалізації їх психологічного стану. У зв`язку з цим діти відвідують психолога та отримують якісну медичну допомогу.
Особливо страждає ОСОБА_49 , на очах якої ОСОБА_50 вчинив вбивство її батька. Дитина безпосередньо бачила як за декілька метрів від неї впав ОСОБА_9 , вона ще тривалий час кликала його та просила поговорити з нею, що стало для неї важкою психологічною травмою. 
Крім того, ОСОБА_10 просила стягнути матеріальну шкоду розмірі 22520,00 грн, яка складається з ритуальних послуг на суму 15670,00 грн та покупки ритуальної атрибутики на суму 6850,00 грн.
Також, 11.01.2018 року потерплою ОСОБА_5 подано цивільний позов до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог, потерпіла вказує, що втратила єдиного сина, щодня з моменту вчинення злочину вона переживає нестерпний душевний біль; розуміння того, що скільки б не сплинуло часу, наслідки вчиненого злочину є неминучими і ніщо не повернене її сина. Також, потерпіла вказу, що незважаючи на одруження ОСОБА_9 , він підтримував спілкування з батьками, фактично мешкав поряд, що дозволяло майже щоденно бачитися з сином, був чуйним та уважним, завжди допомагав батькам. 
Обвинувачений ОСОБА_7 проти позову заперечував частково, погодився на відшкодування матеріальної шкоди у повному обсязі, проте розмір моральної шкоди вважає завищеним та таким, що не відповідає обставинам справи. 
При вирішенні цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди суд виходить з наступного.
Згідно копії квитанції №13 від 29.09.2016 року витрати ОСОБА_10 на труну та ритуальний вінок склали 6850,00 грн.
Згідно рахунку на ритуальні послуги ПП Успенська №38 від 28.09.2016 року, загальна вартість послуг склала 15 670,60 грн. Проте вказаний рахунок складений на ім`я ОСОБА_5 . Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснили, що похоронами займали вдвох одночасно. Враховуючи визнання позову в цій частині обвинуваченим у повному обсязі, суд не вбачає підстав для відмови у стягнення матеріальної шкоди. 
Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 цього Кодексу, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
У роз`ясненнях, які містяться у п. п. 3,7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 (із змінами, внесеними згідно з постановою № 5 від 25.05.2001) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно, зокрема: від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.
Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушені права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи наведені у цивільному позову обставини, суд погоджується із доводами цивільного позову, що внаслідок вчинення обвинуваченим відносно ОСОБА_9 протиправних дій, малолітні діти ОСОБА_43 , ОСОБА_51 зазнали моральних та психологічних страждань, пережиті події безпосередньо вплинули на їх психологічний стан здоров`я, повернення до звичного способу життя потребує психологічної реабілітації, оскільки негативні переживання та спогади про вказані події, будуть супроводжувати їх тривалий час. Особливо це стосується малолітньої ОСОБА_52 , яка була безпосереднім свідком вказаних подій. 
Крім того, суд звертає увагу, що на момент ухвалення вироку, ОСОБА_51 досягла повноліття, тому вважає за потрібне стягнути моральну шкоду на її користь безпосередньо. 
У той же час, суд враховує, що потерпіла ОСОБА_10 розлучилася з потерпілим у 2015 році, за свідченнями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_9 мешкав з батьками у сусідньому будинку, а не з колишньою дружиною. Твердження ОСОБА_10 щодо продовження шлюбних відносин та проживання однією сім`єю після розірвання шлюбу належними доказами не підтверджено. 
Потерпіла ОСОБА_5 також зазнала моральних страждань через смерть єдиного сина, негативні наслідки та спогади продовжують завдавати їй душевного болю та страждань. 
Відтак, суд вважає, що діями обвинуваченого було заподіяно моральну шкоду потерпілим, і, враховуючи характер та обсяг понесених ними душевних страждань, тяжкість вимушених змін у її житті, глибину переживань, суд приходить до переконання про необхідність часткового задоволення цивільного позову та про визначення моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню ОСОБА_10 – 50 000,00 грн, ОСОБА_51 у розмірі 100 000,00 грн, ОСОБА_43 200 000,00 грн, ОСОБА_5 – 200000,00 грн, що відповідає ступеню моральних страждань, обставинам заподіяння шкоди та вимогам справедливості і розумності.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-370, 373-374 КПК України, 
УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у вигляді 12 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.02.2016 року та остаточне призначити покарання у вигляді 13 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного його затримання.
У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону № 838 - VIII, зарахувати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до строку відбування покарання за цим вироком строк попереднього ув`язнення з 30.08.2017 року по 09.02.2023 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 22 520 грн 00 коп., моральну шкоду в розмірі 50 000 грн 00 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 25 000 грн. 00 коп. 
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_53 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , моральну шкоду в розмірі 100 000 грн 00 коп. 
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_48 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , моральну шкоду в розмірі 200 000 грн 00 коп.
В інший частині позову відмовити.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 200 000 грн 00 коп.
В іншій частині позову відмовити. 
Речовий доказ: автомобіль Шевроле Авео д/н НОМЕР_2 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_19 – повернути власнику;
Речові докази: куртка, футболка, джинсові брюки, пара тапок, ремінь, труси, шкарпетки, які були вилучені з трупа ОСОБА_9 , біологічні зразки трупу ОСОБА_9 , сліди ВБЦ з міста події – знищити. 
Речовий доказ: медичну картку 16/13/41 на ім`я ОСОБА_48 , передана на відповідальне зберігання ОСОБА_10 - залишити їй за належністю. 
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя: ОСОБА_1