ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/9147/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року (суддя Мінаєва Катерина Володимирівна) в адміністративній справі 
за позовом  ОСОБА_1 
до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України 
про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зобов`язання вчинити певні дії, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби в період з 15 вересня 2025 по день фактичного розрахунку 19 вересня 2025; стягнути з Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 15 вересня 2025 по 19 вересня 2025 включно в розмірі 6 034,65 грн (шість тисяч тридцять чотири гривні 65 коп.); визнати протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за час затримки виплати з 15 вересня 2025 до 19 вересня 2025 включно; зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення за період з 15 вересня 2025 по день фактичної виплати; стягнути з Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.09.2025 по 18.09.2025. Стягнуто з Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.09.2025 по 18.09.2025 у сумі 6 050,19 грн (шість тисяч п`ятдесят гривень 19 копійок). У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позову повністю. Апеляційна скарга ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що на військовослужбовців, які проходять військову службу норми КЗпП України не поширюються. 
Відзив на апеляційні скарги не подавався.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що наказом начальника Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України (по стройовій частині) від 15.09.2025 № 198 полковник ОСОБА_1 , начальник управління служби військ, звільненого наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 31.08.2025 № 685 у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з правом носіння військової форми одягу, вважається таким, що справи та посаду здав. З 15.09.2025 виключено зі списків особового складу, всіх видів забезпечення (а.с. 10). 
На картковий рахунок позивача 19.09.2025 надійшли грошові кошти від ФУ ГШ ЗСУ, а саме: грошове забезпечення в сумі 1 369 210,36 грн (а.с. 8).
Позивач вважає, що дії Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні є незаконними та такими, що суперечать вимогам трудового законодавства України, а відтак у позивача виникає право звернення до суду з вимогами, пов`язаними з нарахуванням та стягненням заборгованості по виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 
Щодо зауважень відповідача, що на військовослужбовців не поширюються норми КЗпП України, колегія суддів зазначає, що основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Водночас питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців із військової служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства. 
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних при звільненні сум, застосуванню підлягають норм статей 116 та 117 КЗпП України як такі, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення особи з роботи/ служби.
Верховний Суд вже неодноразово, зокрема у постановах від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19, від 16.07.2020 у справі № 400/2884/18, від 20.01.2021 у справах № 200/4185/20-а та № 240/12238/19, від 05.03.2021 у справі № 120/3276/19-а, від 31.03.2021 у справі № 340/970/20, наводив висновки щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців із військової служби, які підлягають врахуванню під час розгляду цієї апеляційної скарги. Практика Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права є сталою та послідовною, а висновки, наведені у вищевказаних постановах, є релевантними до обставин цієї справи. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Згідно зі статтею 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що роботодавець несе обов`язок перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні. Такий обов`язок припиняється проведенням фактичного розрахунку та саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності у вигляді сплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпПУ, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що остаточний розрахунок мав бути проведений з позивачем 15.09.2025 – в день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, натомість належні до виплати суми були виплачені 19.09.2025, що суперечить приписам чинного законодавства, а тому відповідач має обов`язок нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Днем звільнення ОСОБА_1 є 15.09.2025, а тому першим днем затримки є 16.09.2025. 
Щодо кінцевого строку проведення розрахунку, суд встановив, що такий проведено 19.09.2025, а тому останнім днем затримки є 18.09.2025. 
Відповідно до довідки № 305/4577 від 28.10.2025, середньоденний розмір грошового забезпечення за останні два місяці перед звільненням (липень і серпень 2025 року) становить 2 016,73 грн (а.с. 23 на зв.).
Загальна кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 3 дня, а тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 6 050,19 грн (12 днів (кількість днів затримки) х 2016,73 грн (середньоденний заробіток).
В частині відмови в задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується, судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року в адміністративній справі № 280/9147/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з 23 квітня 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.
Повна постанова складена 23 квітня 2026 року. 

Головуючий - суддя О.В. Головко 

суддя А.В. Суховаров 

суддя Т.І. Ясенова