Справа № 163/2655/25 
Провадження № 2/163/131/26 

ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 березня 2026 року Любомльський районний суд Волинської області
в складі головуючої судді Гайдук А.Л.,
за участі секретаря Кузьміної А.В.,
представника позивача Скрипчук О.П. (в режимі відеоконференції),
представника відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Волинської митниці про стягнення збитків,
в с т а н о в и в :
У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача збитків в сумі 64003,30 гривень з передбачених ч.5 ст.653 ЦК України підстав.
Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що Волинською митницею 01 грудня 2021 року було передано транспортний засіб марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , на реалізацію за допомогою електронної системи «Prozorro.Продажі» через оператора електронного майданчика Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна електронна біржа». ОСОБА_2 став учасником електронних торгів по реалізації транспортного засобу марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . 13.01.2022 за результатами проведення електронного аукціону (торгів) Позивач став переможцем та придбав транспортний засіб на суму 64003,30 грн.
Транспортний засіб 20.01.2022 було передано Позивачу, а вже 21.01.2022 при звернені до регіонального сервісного центру МВС у Волинській області для постановки Транспортного засобу на облік, Позивачу було відмовлено та повідомлено, що Транспортний засіб перебуває в розшуку, згідно бази даних «Інтерпол».
В подальшому було розпочате Луцьким районним управлінням поліції ГУНП у Волинській області досудове розслідування в рамках кримінального провадження №12022030580000102 від 21.01.2022. Транспортний засіб було вилучено в ході проведення огляду місця події 21.01.2022 за адресою: АДРЕСА_1 , а ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.01.2023 було накладено арешт.
У зв`язку з неможливістю використання Транспортного засобу Позивач подав до Подільського районного суду міста Києва позов про розірвання договору купівлі-продажу транспортного засобу марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_1 і номером кузова НОМЕР_2 , укладеного в результаті проведення електронних торгів, організованих Волинською митницею через оператора електронного майданчика — ТОВ «Національна електронна біржа», стягнення з ТОВ «Національна електронна біржа» сплачених Позивачем коштів в розмірі 64 003,30 грн за Транспортний засіб марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, а також стягнення з ТОВ «Українська універсальна біржа» коштів в розмірі 5219,05 грн, сплачених як гарантійний внесок 2969,17 грн, внесок для участі в аукціоні 2079,88 грн, та реєстраційний внесок у розмірі 170,00 грн.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва у справі №161/16528/23 від 07.03.2024 позовні вимоги задоволено частково.
Суд вирішив розірвати договір купівлі-продажу транспортного засобу марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , укладений за результатами електронного аукціону, що відбувся 13.01.2022.
Постановою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року у справі №161/16528/23 апеляційну скаргу Волинської митниці залишено без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року залишено без змін.
Касаційний цивільний суд ухвалою від 07.11.2024 у справі №161/16528/23 відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Волинської митниці на рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Волинської митниці, Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна електронна біржа», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська універсальна біржа» про розірвання договору купівлі-продажу автомобіля.
Позивачем було подано до Любомльського районного суду Волинської області позов до Волинської митниці про повернення безпідставно набутих коштів в сумі 64 003,30 грн. з передбачених ст.1212 ЦК України підстав. Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 29 квітня 2025 року по справі № 163/214/25 за позовом ОСОБА_2 до Волинської митниці про повернення безпідставно набутих коштів позов було задоволено. 
Постановою Волинського апеляційного суду від 25 липня 2025 року по справі № 163/214/25 апеляційну скаргу відповідача - Волинської митниці було задоволено. Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 29 квітня 2025 року в цій справі скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Волинської митниці про повернення безпідставно набутих коштів було відмовлено. 
У постанові Волинського апеляційного суду від 25 липня 2025 року по справі № 163/214/25 колегія суддів дійшла висновку, що до спірних правовідносин, що склалися між сторонами у справі, застосуванню підлягає норма частини п`ятої статті 653 ЦК України, а не положення статей 1212, 1213 ЦК України, оскільки у випадку розірвання виконаного обома сторонами договору (купівлі - продажу) у зв`язку із істотним порушенням договору однією із сторін (продавцем Волинською митницею), друга сторона (покупець ОСОБА_2 ) має право саме на відшкодування збитків, завданих розірванням договору, що, у порівнянні із конструкцією стягнення безпідставно набутих коштів, є спеціальним, передбаченим чинним законодавством, способом захисту порушених майнових прав сторони договору, яка потерпіла від такого істотного порушення. 
Отже, враховуючи преюдиційний характер встановлених апеляційною інстанцією правових висновків, у межах цього провадження слід виходити з того, що належним способом захисту прав Позивача є відшкодування збитків відповідно до частини п`ятої статті 653 ЦК України.
10 вересня 2025 року Позивачем було надіслано на адресу Волинської митниці письмову вимогу, у якій просив повернути грошові кошти в сумі 64 003,30 грн., що були сплачені ним згідно платіжної інструкції №0.0.2416179338.1 від 14 січня 2022 року, у строк три дні з моменту отримання вимоги. Відповідно до інформації з офіційного сайту АТ «Укрпошти» лист з вимогою за номером відстеження № 4302103258619 був отриманий Волинською митницею 16.09.2025 року, звернення Позивача було проігноровано, жодних повідомлень чи рішень від Волинської митниці не надходило, у зв`язку з чим у Позивача виникла об`єктивна необхідність звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 04 грудня 2025 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

19 грудня 2025 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, у якому заявлені позовні вимоги вважає такими, що не підлягають до задоволення.
Фактичні обставини справи щодо реалізації автомобіля марки "VOLVO S40", 1998 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , на митному аукціоні, надходження коштів від ТзОВ «Національна Електронна Біржа» на рахунок митниці в сумі 64 003,30 грн. від реалізації автомобіля, їх перерахування до державного бюджету та передачу автомобіля ОСОБА_2 не заперечувалися. Крім того, представником фактично підтвердилися і інші обставини справи, зокрема, щодо розірвання договору купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , який укладений за результатами проведення електронного аукціону 13.01.2022, рішенням Подільського районного суду міста Києва від 07.03.2024 року у справі №161/16528/23, яке рішенням Київського апеляційного суду від 04.09.2024 року залишено без змін, а ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.11.2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження по даній справі.
За результатами розгляду вимоги ОСОБА_2 щодо повернення грошових коштів в сумі 64003, 30 грн, що були сплачені за придбання автомобіля, Волинською митницею направлено відповідь ОСОБА_2 від 15.10.2024 №7.3-1/10/10/11404, згідно якої повідомлено про передчасність вирішення вказаного питання про повернення коштів зважаючи на відсутність будь-яких відомостей щодо місця перебування та правового статусу переданого за результатами аукціону транспортного засобу та результатів кримінального провадження №12022030580000102, запровадженого 22.01.2022. 
Представник відповідача повідомила, що протягом 2025 року Волинська митниця неодноразово зверталася до Луцького районного управління поліції ГУ НП у Волинській області НПУ щодо з`ясування правового статусу та можливості повернення вилученого транспортного засобу, проте, відповідь правоохоронних органів у кожному разі обмежувалась повідомленням про продовження здійснення досудового розслідування.
Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 29.04.2025 року позов ОСОБА_2 про стягнення з Волинської митниці безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 64 003,30 грн. задоволено повністю: вирішено стягнути з Волинської митниці на користь ОСОБА_2 64003,30 грн. безпідставно набутих грошових коштів. Проте, постановою Волинського апеляційного суду від 25.07.2025 року апеляційну скаргу відповідача - Волинської митниці задоволено, рішення Любомльського районного суду Волинської області від 29 квітня 2025 року в цій справі скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Волинської митниці про повернення безпідставно набутих коштів відмовлено повністю. 
16.09.2025 року на адресу Волинської митниці надійшла вимога ОСОБА_2 щодо відшкодування грошових коштів, а саме завданих збитків у розмірі вартості автомобіля в сумі 64 003, 30 грн. 
За наслідком розгляду вимоги гр. ОСОБА_2 від 10.09.2025 року (вх. митниці №17130/10/7.3-1-08/43) Волинською митницею підготовлено проміжну відповідь від 29.09.2025 року №7.3 1/22-03/10/11333, згідно якої ОСОБА_2 повідомлено про направлення листа до Державної митної служби України задля якнайшвидшого вирішення порушеного ним питання. Вказаний лист було надіслано гр. ОСОБА_2 29.09.2025 року на електронну скриньку, вказану у листі-вимозі. 
Окрім того, після отримання інформації від Державної митної служби України 27.10.2025 року за №7.3-1/22-03/10/12450 гр. ОСОБА_2 направлено ще один лист (підтверджується реєстром документів, що надсилаються поштовим зв`язком від 30.10.2025 року та квитанцією №59001488308144 від 01.11.2025 року), згідно якого ОСОБА_2 проінформовано, що, враховуючи перерахування коштів до Державного бюджету України, відшкодування збитків, завданих розірванням договору, можливе за рішенням суду. Наведені обставини однозначно та безапеляційно підтверджують належне опрацювання вимоги гр. ОСОБА_2 від 10.09.2025 року та надання відповідей у встановлені законодавством строки.
По суті позовних вимог представник відповідача вказала, що стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності. Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди, причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня. У поданому позові позивач стверджує, що «….відповідач неналежно виконав взяті на себе зобов`язання щодо проведення передпродажної підготовки транспортного засобу в частині перевірки обтяжень авто правами третіх осіб, це призвело до істотного порушення умов договору. Зазначене і стало підставою для розірвання договору рішенням Подільського районного суду міста Києва по справі № 161/16528/23 від 07.03.2024 2024 року та є підставою звернення Позивача з позовом про відшкодування збитків (вартості автомобіля)». Проте, на спростування тверджень позивача наголошує, що рішення Подільського районного суду міста Києва по справі № 161/16528/23 від 07.03.2024 року, яке набрало законної сили та на яке посилається позивач в позові для підтвердження факту, на його думку, неправомірності дій митниці щодо продажу автомобіля, не може мати преюдиційного значення для визнання протиправності дій Волинської митниці, оскільки воно встановлює лише факт розірвання договору і не встановлює факту протиправної поведінки митниці при здійсненні нею своїх повноважень, в тому числі під час організації та проведення аукціону, передачі автомобіля позивачу. Предметом розгляду у справі № 161/16528/23 було розірвання договору купівлі – продажу транспортного засобу марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 . При цьому, питання протиправності дій митниці у даній справі не розглядалися та не встановлювалися. Більше того, резолютивна частина рішення також не містить висновків щодо протиправності дій митниці при здійсненні реалізації транспортного засобу.
Щодо витрат на правничу допомогу вважає, що вони є такими, що не підлягають до задоволення в заявленому розмірі з наступних підстав. Із поданого розрахунку вартості послуг неможливо встановити, яка вартість послуг адвоката, а також вартість однієї години роботи адвоката, з огляду на подані позивачем документи вбачається, що адвокатом лише надано позивачу консультацію та підготовлено позов. При цьому, жодних робіт чи послуг, які б полягали у надісланні адвокатського запиту з метою отримання документів, збір доказів, здійснення інших дій, на вчинення яких було необхідно витратити кошти та час, адвокатом не здійснено. Окрім того, зазначають, що дана справа не несе жодного публічного інтересу. Таким чином, враховуючи всі аспекти цієї справи, а також час, який необхідно витратити адвокату на підготовку відзиву як кваліфікованому фахівцю, вважає, що підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а тому не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу. Окремо зауважила, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації та запровадженням по всій території України воєнного стану, виникла необхідність перерозподілу бюджетних коштів, виділених Волинській митниці, на потреби Збройних Сил України, що призвело до відсутності бюджетного фінансування на поточні потреби митниці, в тому числі і сплату витрат на професійну правничу допомогу та інших судових витрат.
Крім того, представником відповідача одночасно з відзивом подано клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін.

09 січня 2026 року представником позивача подано письмові пояснення у справі про те, що доводи відзиву підлягають відхиленню, а позовні вимоги — задоволенню у повному обсязі з таких підстав. 
Відповідачем не надано до відзиву на позовну заяву підтвердження щодо звернення до Луцького районного управління поліції ГУ НП у Волинській області, а також відповіді, що ним отримувалися про стадію кримінального провадження №12022030580000102, та можливості повернення арештованого транспортного засобу марки "VOLVO S40", 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , митниці, зважаючи на розірвання в судовому порядку договору про його купівлю-продаж. 
Відповідачем, на підтвердження відправлення Позивачу відповіді на вимогу, надається реєстр документів, що надсилаються поштовим зв`язком, де за порядковим №6, зазначається отримувач Андрій Михальчук м. Луцьк. За даним записом неможливо встановити на яку поштову адресу Відповідачем відправлявся такий лист. Направлення Відповідачем відповіді на вимогу на адресу, відмінну від тієї, яка була чітко визначена у вимозі, не може вважатися належним повідомленням позивача, оскільки такі дії були вчинені свідомо та призвели до позбавлення Позивача реальної можливості ознайомитися з відповіддю, що суперечить принципам добросовісності та змагальності сторін.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07.03.2024 у справі №161/16528/23, яке набрало законної сили, договір купівлі-продажу було розірвано у зв`язку з істотним порушенням договору, у якому встановлено, що Відповідач передав майно, яке належить третій особі, а також, що транспортний засіб фактично відсутній у Позивача, оскільки з 20.01.2021 року перебуває в розшуку згідно бази даних «Інтерполу». За таких обставин предмет договору не міг перебувати у законному цивільному обігу, внаслідок чого Позивач був позбавлений можливості володіти, користуватися та розпоряджатися майном, а отже договірна мета не була досягнута. Сам факт істотного порушення договору, встановлений судом, підтверджує неправомірність поведінки Відповідача у межах договірних правовідносин. Таким чином, доводи Відповідача про необхідність доведення «трьох (чотирьох) елементів цивільного правопорушення» є юридично необґрунтованими. Правовідносини сторін мають договірний характер, а відповідальність Відповідача настає за порушення зобов`язання. Позивачем доведено факт істотного порушення договору, наявність збитків та причинно-наслідковий зв`язок між ними, тоді як Відповідач не довів відсутності своєї вини, як того вимагає стаття 614 ЦК України.
Факт заподіяння збитків полягає у тому, що Позивач сплатив грошові кошти за договором купівлі-продажу, однак фактично не отримав можливості володіти, користуватися та розпоряджатися предметом договору та був змушений ініціювати судовий розгляд, який завершився розірванням договору у зв`язку з істотним порушенням його умов. Таким чином, Позивач зазнав реальних збитків у розумінні статті 22 ЦК України, оскільки поніс витрати, які не дали очікуваного правового результату. Збитки Позивача не є наслідком його власних дій чи сторонніх обставин, а виникли виключно через порушення договору Відповідачем. 
Додатково звернув увагу суду, що Позивач (фізична особа, громадянин України) був позбавлений можливості та взагалі не мав можливості при придбанні транспортного засобу, дізнатися із будь-яких відкритих джерел про те, що транспортний засіб перебуває в міжнародному розшуку.

Ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 16 березня 2026 року задоволено клопотання представника відповідача та призначено у справі судове засідання на 14 годину 24 березня 2026 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити з підстав та мотивів, викладених у письмових заявах, поданих у справі.
Представник відповідача підтримала позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, та просила повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва у справі №161/16528/23 від 07.03.2024 договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , який укладений за результатами проведення електронного аукціону 13.01.2022 по реалізації вказаного транспортного засобу - розірвано.
Постановою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року у справі №161/16528/23 апеляційну скаргу Волинської митниці залишено без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року залишено без змін.
Касаційний цивільний суд ухвалою від 07 листопада 2024 року у справі №161/16528/23 відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Волинської митниці на рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Волинської митниці, Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна електронна біржа», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська універсальна біржа» про розірвання договору купівлі-продажу автомобіля.
Таким чином Рішення Подільського районного суду міста Києва у справі №161/16528/23 від 07.03.2024 набрало законної сили 04.09.2024.
Згідно рішення Подільського районного суду міста Києва у справі №161/16528/23 від 07.03.2024 було встановлено, що ОСОБА_2 став власником спірного автомобіля, який було придбано на електронних торгах, на яких продавець – Волинська митниця, продав товар, реєстрація та експлуатація якого за законодавством України забороняється, до того ж позивач позбавлений фізично доступу до такого товару, оскільки він вилучений та на майно накладено арешт ухвалою слідчого судді від 27.01.2022 у кримінальному провадженні №12022030580000102 від 21.01.2022. 
Однак позивачем при подачі позову до Волинської митниці, Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна електронна біржа», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська універсальна біржа» про розірвання договору купівлі-продажу автомобіля було обрано неправильний спосіб захисту та у зв`язку з чим у вимозі про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна електронна біржа» сплачених грошових коштів в сумі 64 003,30 грн. за вище зазначений придбаний транспортний засіб рішенням Подільського районного суду міста Києва у справі №161/16528/23 від 07.03.2024 було відмовлено.
В подальшому ОСОБА_2 направив вимогу до Волинської митниці щодо повернення грошових коштів в сумі 64003, 30 грн., що були сплачені за придбання автомобіля марки "VOLVO S40", 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 .
За результатом розгляду вказаної вимоги Волинською митницею направлено відповідь ОСОБА_2 від 15.10.2024 №7.3-1/10/10/11404, згідно якої повідомлено про передчасність вирішення вказаного питання про повернення коштів зважаючи на відсутність будь-яких відомостей щодо місця перебування та правового статусу переданого за результатами аукціону транспортного засобу та результатів кримінального провадження №12022030580000102, запровадженого 22.01.2022.
Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 29 квітня 2025 року по справі № 163/214/25 за позовом ОСОБА_2 до Волинської митниці про повернення безпідставно набутих коштів в сумі 64 003,30 грн. з передбачених ст.1212 ЦК України підстав позов було задоволено. 
Постановою Волинського апеляційного суду від 25 липня 2025 року по справі № 163/214/25 апеляційну скаргу відповідача - Волинської митниці було задоволено. Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 29 квітня 2025 року в цій справі скасовано у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_2 до Волинської митниці про повернення безпідставно набутих коштів було відмовлено. 
10 вересня 2025 року Позивачем було надіслано на адресу Волинської митниці письмову вимогу, у якій просив повернути грошові кошти в сумі 64 003,30 грн., що були сплачені ним згідно платіжної інструкції №0.0.2416179338.1 від 14 січня 2022 року, у строк три дні з моменту отримання вимоги, яка Волинською митницею не виконана, докази на підтвердження факту отримання ОСОБА_2 відповідей митного органу на письмову вимогу у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Зокрема відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ч. ч. 1 -2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків.
За змістом ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
У відповідності до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13 викладено правовий висновок про те, що однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.
Так як Рішенням Подільського районного суду міста Києва у справі №161/16528/23 від 07.03.2024 договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , який укладений за результатами проведення електронного аукціону 13.01.2022 по реалізації вказаного транспортного засобу – розірвано у зв`язку з тим, що продавець – Волинська митниця продала товар неналежної якості, а тому позивач має право, в силу вимог частини другої статті 678 ЦК України вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. 
Таким чином вищезгадане рішення встановлює факт істотного порушення договору, підтверджує неможливість законного використання предмета договору та підтверджує причинно-наслідковий зв`язок між порушенням і негативними наслідками для Позивача, у зв`язку з чим вказаний договір купівлі-продажу було розірвано. 
Ці факти, відповідно до статті 82 ЦПК України, не потребують повторного доказування як обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі щодо тих самих осіб та обставин, що набрало законної сили.
Наведене спростовує доводи представника відповідача про те, що питання протиправності дій митниці у справі №161/16528/23 не розглядалися та не встановлювалися, а рішення Подільського районного суду міста Києва у цій справі від 07.03.2024 2024 року не має преюдиційного значення.
Як визначено ч.ч.4,5 ст.653 ЦПК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
До правовідносин, що склалися між сторонами в цій справі, застосуванню підлягає норма частини п`ятої статті 653 ЦК України, а не положення статей 1212, 1213 ЦК України, оскільки у випадку розірвання виконаного обома сторонами договору (купівлі продажу) у зв`язку із істотним порушенням договору однією із сторін (продавцем Волинською митницею), друга сторона (покупець ОСОБА_2 ) має право саме на відшкодування збитків, завданих розірванням договору, що, у порівнянні із конструкцією стягнення безпідставно набутих коштів, є спеціальним, передбаченим чинним законодавством, способом захисту порушених майнових прав сторони договору, яка потерпіла від такого істотного порушення. Такий висновок зроблено у постанові Волинського апеляційного суду від 25 липня 2025 року по справі № 163/214/25, якою скасовано рішення Любомльського районного суду Волинської області від 29 квітня 2025 року в цій справі за позовом ОСОБА_2 до Волинської митниці про повернення безпідставно набутих коштів та ухвалено нове рішення – у задоволенні позову ОСОБА_2 до Волинської митниці про повернення безпідставно набутих коштів було відмовлено. 
Таким чином, належним способом захисту прав позивача у вказаних правовідносинах є відшкодування збитків, завданих розірванням договору у зв`язку з істотним порушенням цього договору відповідачем. 
За нормою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у більшому або меншому розмірі.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
До стягнення представник позивача заявила 6000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження понесення таких витрат долучено: договір про надання правової допомоги №37-ЮП від 07.09.2023, ордер на надання правничої допомоги, попередній (орієнтовний) розрахунок сум витрат на професійну правничу допомогу, акт №1-00000071 від 03.12.2025, квитанцію №03/12 від 03.12.2025. 
Питання витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, урегульоване ст.137 ЦПК України.
У частині 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 3 статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Не зважаючи на заперечення представника відповідача, витрати позивача на правничу допомогу доводяться поданими доказами та є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих послуг адвокатом.
В силу ст.141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу суд покладає на відповідача.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в :
Позов задовольнити.
Стягнути з Волинської митниці на користь ОСОБА_2 64 003 (шістдесят чотири тисячі три) гривні 30 копійок збитків.
Стягнути з Волинської митниці на користь ОСОБА_2 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.
Стягнути з Волинської митниці на користь ОСОБА_2 6000 (шість тисяч) понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення протягом 30 днів з дня його складення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.
Ім`я позивача: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Найменування відповідача: Волинська митниця, місцезнаходження: вулиця Призалізнична, 13, село Римачі Ковельського району Волинської області, ЄДРПОУ 43958385.
Дата складання повного тексту рішення - 25 березня 2026 року.

Головуюча : суддя А.Л. Гайдук