Справа № 161/5350/26 
Провадження № 3/161/1755/26 

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2026 року Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Рудська С.М., за участі потерпілого – ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області, громадянки України, з середньою освітою, розлученої, до адміністративної відповідальності за вчинення однорідного правопорушення протягом року не притягувалася, непрацюючої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 
за ч. 1 ст. 184 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

10.03.2026 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшов протокол про адмінстративне правопорушення серії ВБА № 205962 від 03.03.2026 року, відповідно до якого ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, 03.03.2026 року в період часу з 15.00 до 15.15 неповнолітній ОСОБА_3 , перебуваючи в тролейбусі № 5 в м. Луцьку, образливо чіплявся до ОСОБА_1 , нецензурно лаявся в його бік, штовхав та шарпав за одяг, чим вчинив адміністративне правоопрушення, передбачене ст. 173 КУпАП.
Вказані дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 3 ст. 184 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_2 вину у вчинені вказаного правопорушення не визнала, суду пояснила, що її син ОСОБА_4 протиправних дій по відношенню по ОСОБА_1 не вчиняв, у потерпілого був конфлікт зі старшими дітьми.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_1 суду пояснив, що 03.03.2026 року близько 15.00 він їхав в тролейбусі по маршруту № 5. На зупинці ТЦ «ЦУМ» до тролейбусу зайшла група підлітків. Вони голосно переглядали відео в телефоні, нецензурно лаялися. Він зробив їм зауваження, на що вони не відреагували. Тоді він несильно вдарив одного з них по голові телефоном. Між ним та хлопцями виник конфлікт в ході якого йому були завдані тілесні ушкодження. Він не може сказати чи приймав саме ОСОБА_5 участь у конфлікті. 
Вислухавши пояснення ОСОБА_2 , потерпілого, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. 
Частина ч. 3 ст. 184 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.
З протоколу про адмінстративне правоопрушення вбачається, що ОСОБА_2 інкримінується невиконання нею батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке полягало у вчинення ним, адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.
Диспозиція ст. 173 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за Дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
Статтею 62 Конституції України імперативно визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У відповідності із ст. 9 КУпАП адміністративним проступком визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На підтвердження вини неповнолітнього ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 173 КУпАП, органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення, не надано жодного доказу, який би підтверджував вчинення ним дій вказаних у протоколі.
Крім того, з показань потерпілого ОСОБА_1 , наданих в судовому засіданні також не вчабається, що неповнолітній ОСОБА_3 вчиняв щодо нього будь-які неправомірні дії.
За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом». 
У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.
Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. 
Аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю через відсутність в її діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184, оскільки органом, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення, не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів вчинення її неповнолітнім сином ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.
На переконання суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.
Пунктом 1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Відтак, у відповідності до ст. 62 Конституції України, ст. 7, п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.
Керуючисьч. 3 ст. 184 КУпАП. , п. 7 ст. 247, ст. ст. 251, 252, 280, 283-284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_2 за ознаками ч. 3 ст. 184 КУпАП в зв`язку із відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного 
суду Волинської області С.М. Рудська