Справа № 182/3135/24
Провадження № 2-о/0182/2/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

01.04.2026 року        м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.
секретар Іванова Т.С.
присяжні Тимкова І.А.
Євдокимова Н.О.
за участю заявника ОСОБА_1 
представника заявника ОСОБА_2 
представника заінтересованої особи Вороніна Є.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи безвісно відсутньою -
В С Т А Н О В И В:
Представник заявника ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Зелене Нижньогірського району Кримської області, безвісно відсутнім.
В обгрунтування заявлених вимог представник заявника посилається на те, що  ОСОБА_3 доводиться заявнику братом. В 1989 році їх батьки з ними переїхали до м.Нікополь Дніпропетровської області, де зареєструвались за адресою: АДРЕСА_1 , де й проживали там постійно. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати заявника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько заявника ОСОБА_5 . На момент їх смерті заявнику було 20 років, а його старшому брату - 28 років, вони проживали разом, одружені не були. Проте, ОСОБА_3 вів нездоровий спосіб життя, пристрастився до наркотиків, зловживав ними, зберігав, перестав з`являтись вдома, зникав на певні періоди. Заявник міг тижнями розшукувати його у знайомих, знаходив у занедбаному стані, намагався допомогти, але марно, лікуватися брат заявника не хотів, казав, що таке життя його повністю влаштовує. В травні 2011 року ОСОБА_3 був засуджений Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області до позбавлення волі на строк до 3 років за ст.309 ч.2 Кримінального кодексу України «Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту». Після відбуття покарання ОСОБА_3 в січні 2014 року повернувся до міста проживання та реєстрації, знову вони проживали з заявником удвох в батьківському будинку, сімей не мали, але ОСОБА_3 спосіб життя не змінив, тільки став ще набагато залежнішним від наркотиків, одразу відновив зв`язки зі своїми колишніми, також залежними від наркотиків друзями. В будинок, де проживав молодший брат, він ніколи таких друзів не водив, однак, знову почав зникати на тривалі періоди, з`являтися додому тільки відлежатись, коли йому було погано. В нього з`явились борги, бо він ніде не працював, до заявника приходили знайомі брата ці борги вимагати. В січні 2015 року брат заявника в черговий раз пішов з дому і зник, додому більше не повернувся. Після зникнення брата заявник вживав всіх можливих заходів для його розшуку, але марно, його знайомі нічого про його місцеперебування не знали, вважали, що він переховується, щоб не віддавати борги, і до теперішнього часу місце його перебування невідоме.Після того, як більше 8 років від брата не було жодних вістей, його ніхто не бачив і нічого про нього не знав, заявник звернувся до органів поліції щодо розшуку ОСОБА_3 .Листом № 46/25794 від 07.12.2023 року Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області заявника було повідомлено, що під час проведеної перевірки за обліками Нікопольського РУП було встановлено, що інформація щодо ОСОБА_3 відсутня. На сьогоднішній день місцезнаходження останнього невідоме та встановити його не виявилось можливим.Згідно довідки Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 25.11.2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серед померлих, заарештованих, затриманих в порядку ст.208, 191, 535 КПК України, осіб невстановлених трупів громадян та невідомих хворих не значиться. На сьогоднішній день місцезнаходження ОСОБА_3 невідоме та встановити його не виявилось можливим.Крім того, заявником самостійно вживались заходи для встановлення відомостей про зниклого ОСОБА_3 , які також не дали результатів. Так, представником заявника були надіслані запити: до Державної податкової служби України щодо надання відомостей про сплату ОСОБА_3 податків та єдиного соціального внеску, до Управління Державної Міграційної служби України щодо надання відомостей про можливу реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , до Державної прикордонної служби України щодо можливого перетину кордону України ОСОБА_3 , до Управління державної реєстрації актів цивільного стану щодо реєстрації запису про смерть ОСОБА_3 . Проте, жодної інформації про ОСОБА_3 зазначені органи у відповідь на запити не надали. Згідно відповіді Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про смерть стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявлено.Згідно Акту про непроживання від 01.05.2024 року, складеного квартальним комітетом № 25 м.Нікополь, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за вищевказаною адресою з 05.01.2015 року не проживає. Іншого житла в ОСОБА_3 не було. Виїхати на постійне проживання до свого місця народження в АР Крим він не міг, оскільки звідти батьки його вивезли в 10-ти річному віці, відносин з сусідами не підтримували, до того ж, всі знайомі батьків вже померли. Інших родичів у ОСОБА_3 не залишилось, дружніх відносин він ні з ким не підтримував.Майже все життя ОСОБА_3 ніде не працював, паспорту для виїзду за кордон не мав, до того ж, перед зникненням ОСОБА_3 дуже зловживав наркотиками. Отже, припускати, що він міг виїхати на заробітки в іншу країну, немає підстав. За таких обставин, заявник вважає, що його брата ОСОБА_3 може бути визнано в судовому порядку безвісно відсутнім, що й стало підставою для звернення до суду з даною заявою. 

В судовому засіданні заявник викладені в заяві обставини підтримав та додатково суду пояснив, що за весь час він вчиняв дії для розшуку, однак, до сих пір розшукати брата не вдалось. 

Представник заявника ОСОБА_2 в судовому засіданні викладені в заяві обставини також підтримала та на задоволенні заяви наполягала. Окрім цього, доповнила, що на час перебування справи в суді вони спільно з заявником вчиняють дії для розшуку  ОСОБА_3 , однак, ніяких результатів це не дає .

Представник заінтересованої особи – ОСОБА_6 в судовому засіданні при ухваленні рішення поклався на розсуд суду.

Суд заслухавши заявника та його представника, вислухавши свідків та дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини справи.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 доводиться заявнику братом, з яким вони спільно проживали за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8-10). Проте, у відповідності до акту про не проживання від 01 травня 2024 року, складеного квартальним комітетом № 25, ОСОБА_3 за адресою реєстрації не проживає з 05 січня 2015 року (а.с.11). Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення до суду з даною заявою стали ті обставини, що ОСОБА_3 з 2015 року за адресою свого фактичного проживання не з`являється та місце проживання чи перебування останнього, у відповідності до матеріалів справи, встановити не вбачається за можливе. Окрім цього, в матеріалах справи містяться довідки, які свідчать про те, що відомості та будь-яка інформації за обліками Нікопольського РУП відсутня, місцезнаходження ОСОБА_3 невідоме та встановити його не виявилось можливим, серед померлих, заарештованих, затриманих в порядку ст. 208, 191, 535 КПК України, осіб невстановлених трупів громадян та невідомих хворих не значиться. 

В судовому засіданні був допитаний в якості свідка сусід заявника ОСОБА_7 , який пояснив, що він проживає в своєму будинку більше 10 років. Коли він почав мешкати по сусідству з заявником, то там жив лише ОСОБА_1 зі своєю дівчиною. ОСОБА_3 він бачив декілька разів, але він його не знає. А потім ОСОБА_3 кудись зник. Більше 10 років він його не бачить, нічого про нього не чув.
Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона – сусідка заявника. Проживають поруч 25 років. ОСОБА_9 знає сім`ю заявника. Спочатку в будинку проживали батьки заявника, заявник зі своїм братом та баба ОСОБА_10 . Зараз ОСОБА_11 продовжує там жити зі своєю дружиною та дитиною, бо батьки і баба ОСОБА_10 вже вмерли. Після смерті батьків та бабусі заявник проживав в будинку зі своїм братом ОСОБА_12 , який то зникав, то знову з`являвся. А потім зник назавжди. ОСОБА_3 не бачила років 17. Доповнила, що їй відомо про той факт, що ОСОБА_3 вживав наркотики та був раніше судимим з цього приводу. 

Згідно ч.1 ст.43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.
Відповідно до ст.306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи.
З аналізу вказаних норм, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. 
З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог та наявність підстав для визнання  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Зелене Нижньогірського району Кримської області, безвісно відсутнім, оскільки факт зникнення останнього підтверджується доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, які суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не спростовуються.

У той же час суд наголошує, що, згідно з правовим висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином як не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла).
З огляду на це, суд вважає за доцільне додатково роз`яснити, що, відповідно до ч.1 ст.45 ЦК України, якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з`явилась або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. 

На підставі викладеного, керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 258-259, 263-265, 305 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа – Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи безвісно відсутньою - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Зелене Нижньогірського району Кримської області, безвісно відсутнім.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:	  	І.  О.  Кобеляцька-Шаховал 	

Присяжні:  І.А.Тимкова

Н.О. Євдокимова