ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1741/26 Справа № 185/8155/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бабій С. О. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.  
суддів – Свистунової О.В., Петешенкової М.Ю.
при секретарі – Пікос А.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2025 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в якому просила стягнути з  ОСОБА_2  на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , яка навчається у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка, в розмірі 1/6 (однієї шостої) частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з дати досягнення дитиною повноліття і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років; стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно з 01.10.2024 року по 01.07.2025 року. 
Позов мотивовано тим, що разом із відповідачем має двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області 16 липня 2018 року за позовом позивачки видано судовий наказ № 185/5572/18 про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 09 липня 2018 року до досягнення повноліття найстаршою дитиною. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 досягла повноліття. Вона навчається на денній формі у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка, що підтверджується договором № 1928/1 ФП від 28 серпня 2024 року про надання платної освітньої послуги, вартістю 52 300 грн за 2025–2026 навчальний рік. Дитина не має власного заробітку, проживає з позивачкою та утримується нею самостійно. Позивачка та її діти є внутрішньо переміщеними особами, орендують житло в м. Києві за 20 000 грн щомісяця, а з 01 жовтня 2025 року – за 23 000 грн. Відповідач після досягнення дочкою повноліття не надає матеріальної допомоги на її утримання, що підтверджується звітами про здійснення відрахувань, отриманими з АСВП. Позивачка зверталася до відповідача телефоном та до його роботодавця, але отримала відмову останнього з мотивів захисту персональних даних відповідача. 
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2025 року позов задоволено частково та ухвалено: Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу до закінчення навчання ОСОБА_3 у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка – 30 червня 2029 року, а у разі продовження навчання – до закінчення терміну навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23-х років (30 вересня 2029 року), починаючи стягнення з 23 липня 2025 року. В іншій частині позовних вимог – відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідач є працездатною особою, не має інвалідності, на утриманні інших непрацездатних осіб, окрім неповнолітньої дочки, не має, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання. З урахуванням принципу рівності обов`язків батьків та матеріального становища сторін, суд вважає за доцільне стягнути аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить рішення суду скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні аліментів за минулий період та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до договору № 1928/1 ФП від 28 серпня 2024 року, ОСОБА_3 є студенткою денної форми навчання Київського національного університету імені Тараса Шевченка, термін навчання до 30 червня 2029 року. У зв`язку з навчанням вона не працює, не має власного заробітку та перебуває на повному матеріальному забезпеченні позивачки, що підтверджується письмовими доказами та не спростовано відповідачем. 
ОСОБА_3 проживає з позивачкою, яка забезпечує її утримання, включаючи витрати на навчання (52 300 грн за 2025–2026 навчальний рік) та оренду житла (20 000–23 000 грн щомісяця). 
Позивачка та її діти є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджується довідками. Відповідач також є внутрішньо переміщеною особою, орендує житло в м. Бровари та сплачує аліменти на молодшу дочку в розмірі 2 759 грн щомісячно. Єдиним джерелом доходу відповідача є заробітна плата в розмірі 10 241 грн після утримання податків, що підтверджується довідкою від ТОВ «УКРБУД-ПРОЕКТ-РЕКОНСТРУКЦІЯ». Позивачка заперечує достовірність цих даних, посилаючись на середньоринкову зарплату виконавця робіт (50 000 грн), але не надала доказів, що спростовують заявлений дохід відповідача. Дані відповіді № 1815729 від 25.09.2025 з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи: з 1 кварталу 2025 року по 3 квартал 2025 року щодо ОСОБА_2 відповідають даним, наданим відповідачем у довідці із місця роботи. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наступного.
Суд враховує, що відповідач є працездатною особою, не має інвалідності, на утриманні інших непрацездатних осіб, окрім неповнолітньої дочки, не має, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання. З урахуванням принципу рівності обов`язків батьків та матеріального становища сторін, суд вважає за доцільне стягнути аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, як заявлено позивачкою та не заперечено відповідачем. 
Щодо стягнення аліментів за період з 01 жовтня 2024 року по 01 липня 2025 року суд вважає вимоги позивачки необґрунтованими, оскільки позивач не надала достатніх доказів вжиття заходів для стягнення аліментів у цей період, які б свідчили про ухилення відповідача від їх сплати. Звернення позивачки до відповідача телефоном та до його роботодавця є розумним способом врегулювання спірних питань щодо аліментних правовідносин, проте само по собі не може вважатися доказом вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а відмова роботодавця надати інформацію через захист персональних даних не є підставою встановлення факту ухилення відповідача від сплати аліментів. 
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення аліментів з дня пред`явлення позову (15 липня 2025 року) до закінчення навчання ОСОБА_3 , але не більше ніж до досягнення нею 23 років ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ). 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
На підставі ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
На підставі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
На підставі ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а стягнення аліментів за минулий період не допускається.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку, покладеного на нього чинним законодавством, що полягає в утриманні своїх дітей, небажання сплати навіть мінімальних коштів, посилаючись що це є для нього надмірним навантаженням, колегія суддів вважає безпідставною, оскільки відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що не відмовляється від сплати аліментів.
Доводи апеляційної скарги про те, що офіційний дохід відповідача є значно вищим, ніж ним заявлено, колегія суддів відхиляє, оскільки апелянтом не надано жодного доказу, які б спростували заявлений дохід відповідача.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1   – залишити без задоволення.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2025 року -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини судового рішення проголошені 17 березня 2026 року.
Повний текст судового рішення складено 25 березня 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді О.В. Свистунова
М.Ю. Петешенкова