Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України 
(заочне)

Справа №377/1169/25 
Провадження №2/377/98/26 

06 квітня 2026 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої - судді Теремецької Н.Ф., за участю секретаря судового засідання: Кононової Н.О., 
представника позивача Шейка Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача, Комунальне підприємство «Житлово-комунальний центр», про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,- 
У С Т А Н О В И В :
До суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 71, 72, 127 Житлового кодексу України, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 3028 гривень.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 належить до комунальної власності Славутицької міської територіальної громади. На підставі рішення виконавчого комітету Славутицької міської ради від 26.12.1991 № 401 «Про реєстрацію гуртожитків міста», жилому приміщенню за адресою: АДРЕСА_1 , було присвоєно статус гуртожитку. У 2015 році відповідачеві було надано у користування вказану кімнату, де він зареєстрував своє місце проживання з 04.11.2015. У 2020 році відповідач добровільно забрав речі і поїхав на постійне місце проживання до Республіки Польща. З того часу його в жилому приміщенні більше не бачили, за житлово-комунальні послуги він не сплачує. Відповідно до статей 71, 72, 127 Житлового кодексу України відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 3-5).
Ухвалою судді від 22 грудня 2025 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 28 січня 2026 року ( а.с. 26-27).
Ухвалою суду від 28 січня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 11 лютого 2026 року( а.с. 45-47).
Ухвалами суду від 11 лютого 2026 року долучено до матеріалів справи архівну копію рішення Славутицької міської ради Київської області № 244-32 ХХІІІ від 16 травня 2001 року «Про комунальну власність територіальної громади м. Славутича» з додатком 1; архівну копію рішення Виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області № 534 від 27 жовтня 2003 року «Про передачу об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Славутича» з додатком 1; інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 28.01.2026 за № 462040880, з доказами їх направлення відповідачу та витребувано від Державної прикордонної служби України офіційні відомості про перетин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , державного кордону України, за період часу з 01.01.2020 по 11.02.2026 і відкладено судовий розгляд справи на 09 березня 2026 року ( а.с. 71-74).
Ухвалою суду від 09 березня 2026 року було залучено до участі у справі Комунальне підприємство «Житлово-комунальний центр»,  як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача, та на підставі частини другої статті 240 ЦПК України оголошено перерву у судовому засіданні до 26 березня 2026 року ( а.с. 117-118). 
Ухвалою суду від 26 березня 2026 року долучено до матеріалів справи: архівний витяг з протоколу засідання громадської комісії з житлових питань при виконкомі № 5 від 24.09.2015, копію направлення № 3 від 07.10.2015 ( а.с. 179-180).
Представник позивача в судовому засіданні, яке відбулося 09 березня 2026 року, підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Суду пояснив, що в 2015 році відповідач ОСОБА_1 отримав у користування ліжко-місце в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . За інформацією від сусідів ОСОБА_1 в 2020 році виїхав з України на заробітки в Республіку Польща та з того часу не проживає у спірній кімнаті. Гуртожиток перебуває на балансі КП «ЖКЦ». З будь-якими заявами про збереження за ним права користування на ліжко-місце в гуртожитку він до Славутицької міської ради не звертався. В Славутицькій міській раді відсутня інформація про те, що ОСОБА_1 чинилися перешкоди у користуванні жилим приміщенням. Враховуючи, що відповідач більше шести місяців не проживає в кімнаті «Б» за адресою: АДРЕСА_1 , без поважних причин, то з метою раціонального використання житлової площі та надання жилого приміщення у користування іншими особам, які його потребують, ОСОБА_1 необхідно визнати таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням. 
Відповідач в призначене судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся за адресою зареєстрованого місця проживання, проте конверт із судовою повісткою та доданими документами повернуто до суду не врученим з поштовою відміткою причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». У такому випадку ОСОБА_1 , якому адресовано судову повістку разом із доданими документами, за зареєстрованим місцем проживання, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України. Відзив на позовну заяву відповідач не надіслав, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не направив, причини неявки суд не повідомив ( а.с. 123-153).
Комунальне підприємство «Житлово-комунальний центр», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача, свого представника в судове засідання не направило, про дату, час та місце судового засідання повідомлене належним чином. До суду від директора КП «ЖКЦ» Клімова В.С. надійшла заява, в якій він просив проводити судове засідання без участі представника КП «ЖКЦ» та задовольнити позовні вимоги ( а.с. 165-177). 
Свідок ОСОБА_2 суду показала, що вона працює заступником директора з управління багатоквартирними будинками та благоустрою КП «ЖКЦ». Відповідачу ОСОБА_1 КП «ЖКЦ» було видано ордер на користування ліжко-місцем в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, більше п`яти років ОСОБА_1 відсутній у даному житловому приміщенні. При огляді кімнати під час складання Актів огляду було встановлено, що особистих речей ОСОБА_1 в кімнаті немає. Будь-яких заяв від ОСОБА_1 до КП ЖКЦ» про вчинення перешкод у користуванні кімнатою «Б» за адресою: АДРЕСА_1 , не надходило. 
Свідок ОСОБА_3 суду показала, що з 2019 року по 2025 рік вона працювала начальником дільниці-комендантом гуртожитку КП «ЖКЦ» за адресою: АДРЕСА_2 . З 2019 року вона ніколи не бачила ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Вона безпосередньо приймала участь у складанні Актів огляду вказаної кімнати, проте будь-яких речей в кімнаті виявлено не було. Заяв про вчинення перешкод у користуванні кімнатою «Б» за адресою: АДРЕСА_1 до неї від ОСОБА_1 не надходило. 
Свідок ОСОБА_4 суду показала, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 1995 року. ОСОБА_1 вона бачила лише один раз в 2015 році, який повинен був проживати в кімнаті «Б» за вказаною адресою разом із ОСОБА_5 .. Проте, більше за вказаною адресою вона ОСОБА_1 не бачила і його місце перебування на даний час їй невідомо. Під час огляду вказаної кімнати будь-яких особистих речей ОСОБА_1 виявлено не було. Перешкод у користуванні цією кімнатою ОСОБА_1 ніхто не чинив. 
За наявності умов, передбачених статтями 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 09 березня 2026 року суд ухвалив заочне рішення у справі ( а.с. 102-103).
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11, та частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради народних депутатів від 26.12.1991 № 401 «Про реєстрацію гуртожитків міста Славутича» зареєстровано з 01.01.1992 як гуртожиток № 2 жилі приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 ( а.с. 6-7).
Рішенням Славутицької міської ради Київської області від 16.05.2001 № 244-32-ХХІІІ «Про комунальну власність територіальної громади м. Славутича» затверджено акти прийому-передачі об`єктів права державної власності в комунальну власність територіальної громади міста Славутича та оборотних активів, дебіторської та кредиторської заборгованості і надано повноваження щодо управління майном та передано на баланс необоротні активи: комунальному підприємству «Управління житлово-комунального господарства» згідно додатку № 1 житловий фонд, зокрема будинок за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с. 53-62).
Згідно з рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради від 27.10.2003 № 534 «Про передачу об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Славутича» погоджено передачу об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Славутича з балансу комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» на баланс комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» з додатками 1, 2, 3, 4, зокрема будинок за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с. 63-67).
Таким чином, гуртожиток за адресою: АДРЕСА_2 (квартири АДРЕСА_6 , 25-40, 62-79) передані у комунальну власність територіальної громади міста Славутича та перебувають на балансі комунального підприємства «Житлово-комунальний центр», третьої особи у справі. 
Відповідно до Витягу з протоколу № 5 засідання громадської комісії з житлових питань при виконкомі від 24.09.2015 вирішено надати ОСОБА_1 ліжко-місце в кімнаті «Б» в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 158).
07 жовтня 2015 року головою громадської комісії з житлових питань при виконкомі Кравченку А.М. видано направлення для поселення в гуртожиток на одне ліжко-місце в кімнаті «Б» за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 159).
20 жовтня 2015 року директором КП «ЖКЦ» видано ОСОБА_1 , відповідачу у справі, ордер № 424 від 20.10.2015 на право зайняття житлової площі в гуртожитку на ліжко-місце в кімнаті «Б» за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 8).
04 листопада 2015 року ОСОБА_1 укладено з КП «ЖКЦ» договір № 2476 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 9).
Пунктом 10 частини 1 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 передбачено, що у Київській області утворено Вишгородський район (з адміністративним центром у місті Вишгород) у складі територій Вишгородської міської, Димерської селищної, Іванківської селищної, Петрівської сільської, Пірнівської сільської, Поліської селищної, Славутицької міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 рішення № 628-13-VIII Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області від 25.07.2022, перейменовано об`єкти топоніміки міста Славутича, зокрема, Московський квартал перейменовано на Поліський квартал.
Інформацією з Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області № 15-08/2093 від 21.11.2025 підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з адресою: АДРЕСА_1 з 04.11.2015 по теперішній час ( а.с. 25). 
Актами огляду № 100 від 15.04.2024, № 101 від 16.12.2024, № 102 від 11.02.2025, № 108 від 04.06.2025 встановлено, що в кімнаті «Б» за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_1 , який там не проживає, за комунальні послуги не сплачує, двері до кімнати опечатані з квітня 2024 року. Зі слів сусідів з кімнат «А» та «В» ОСОБА_1 в квартирі не з`являється кілька років. За послугу з управління багатоквартирним будинком не сплачує та має борг з квітня 2021 року – 5474,82 гривень ( а.с. 10-14).
Як вбачається з інформації КП «УЖКГ» № 01-04/44/1117 від 24.09.2025, 04.11.2015 між ОСОБА_1 та КП «УЖКГ» було укладено договір № 658 про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання на кімнату в гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За період з 04.11.2015 по 01.09.2025 заборгованість за надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання становить 19993,67 гривень ( а.с. 16). 
Згідно з інформацією КП «Славутич-Водоканал» № 1144 від 06.10.2025 за адресою: АДРЕСА_1 був укладений договір № 658 від 04.11.2015 з ОСОБА_1 .. Оскільки за даною адресою встановлено лічильники, то нарахування холодного водопостачання та водовідведення по гуртожитку, проводиться діленням обсягу споживання ( м. куб.) пропорційно на кількість мешканців по кімнатах. Отримавши Акти огляду №100 від 15.04.2024, № 101 від 16.12.2024 та № 102 від 11.02.2025 від КП «ЖКЦ», було здійснено перерахунок (зняття) нарахованих комунальних послуг на ОСОБА_1 , у зв`язку з його фактичною відсутністю та не проживанням за вказаною адресою. Заборгованість за адресою: АДРЕСА_1 » станом на 01.10.2025 відсутня ( а.с. 17).
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 462040880 від 28.01.2026 ОСОБА_1 ( РНОКПП: НОМЕР_1 ) на праві спільної часткової власності належить 1/6 частка жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину, р.№1-307, виданого 23.02.2011 Бобровицькою районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області ( а.с. 68-69). 
Відповідно до інформації Державної прикордонної служби України № 19.5.1/17155-26 від 06.03.2026 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.01.2020 по 11.02.2026, 11.10.2020 в`їхав в Україну, 31.10.2020 виїхав з України, 26.09.2021 в`їхав в Україну, 29.10.2021 виїхав з України. Іншої інформації немає ( а.с. 98).
Вирішуючи спір згідно встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з такого. 
Положеннями статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно зі статтею 127 Житлового кодексу України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.
Положеннями статті 128 Житлового кодексу України передбачено, що жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. 
Відповідно до статті 129 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.
Згідно зі статтею 130 цього ж Кодексу порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Особливості користування жилою площею в гуртожитку, який підлягає передачі у власність територіальної громади, визначаються законом.
В позовній заяві позивач просить визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . 
Підставою для визнання відповідача особою, що втратила право користування жилим приміщенням, в позовній заяві зазначено відсутність відповідача у спірному жилому приміщенні більше шести місяців без поважних причин.
Суд зазначає, що позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись у судовому порядку. 
Стаття 71 Житлового кодексу України встановлює загальні правила збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз статей 71, 72 Житлового кодексу України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого непроживання.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 Житлового кодексу України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц (провадження № 61-30912св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17 (провадження №61-7317св19), від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13 (провадження № 61-23089св19), від 22 грудня 2021 року у справі № 758/12823/17 (провадження № 61-6652св21), від 26 липня 2023 року у справі № 754/5333/18 (провадження № 61-4094св23).
Водночас суд вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи питання про позбавлення особи права користування житлом, суди мають застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Стаття 8 Конвенції закріплює право кожного на повагу до його приватного і сімейного життя, житла, і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права інакше, ніж згідно із законом і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19), від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20), підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини, дійшла висновку, що позбавлення особи права користування житлом можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.
У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
З досліджених доказів, зокрема Актів огляду № 100 від 15.04.2024, № 101 від 16.12.2024, № 102 від 11.02.2025, № 108 від 04.06.2025, показань свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судом встановлено, що відповідач понад шість місяців не проживає в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , без поважних причин, житлово-комунальні послуги не оплачує. Крім того, відповідно до інформації Державної прикордонної служби України № 19.5.1/17155-26 від 06.03.2026 ОСОБА_1 29.10.2021 виїхав з України та більше в Україну не повертався. 
Зазначені обставини є підставою  для визнання відповідача таким, що втратив право користування ліжко-місцем у кімнаті «Б» за адресою: АДРЕСА_1 . 
У даній справі відсутні належні докази існування достатніх і тривалих зв`язків відповідача із спірним житлом, оскільки встановлено, що відповідач ОСОБА_1 фактично не користується з 2015 року ліжко-місцем у кімнаті «Б» за адресою: АДРЕСА_1 , а вказане ліжко-місце може бути використано для проживання іншими особами, які його потребують, тому суд не вбачає підстав для висновку щодо непропорційного втручання у володіння відповідачем житловим приміщенням, належним позивачу. Втрата відповідачем права користування ліжко-місцем у кімнаті «Б» за адресою: АДРЕСА_1 не буде порушувати його житлові права, оскільки він має у власності  1/6 частку житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_7 .
За таких обставин необхідно позов задовольнити та визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування ліжко-місцем за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує  як розподілити між сторонами судові витрати. 
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3028 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 3028 гривень.
На підставі викладеного, керуючись статтями 258-259, 263-265, 280-281 ЦПК України,-
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити. 
Визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування ліжко-місцем за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 3028 гривень. 
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Позивач – Славутицька міська рада Вишгородського району Київської області, код ЄДРПОУ: 26425731, місцезнаходження: Київська область, Вишгородський район, м.Славутич, Центральна площа, 7.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, комунальне підприємство «Житлово-комунальний центр», код ЄДРПОУ: 32631821, місцезнаходження: Київська область, Вишгородський район, м.Славутич, Київський квартал, будинок № 14.
Повне заочне рішення суду складено 06 квітня 2026 року. 
Суддя  Н. Ф. Теремецька