н\п 2-а/490/22/2026 Справа № 490/4899/25

Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2026 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі – Романовій К.Т., без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4952093 від 12.06.2025 року.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12 червня 2025 року приблизно об 10 годині ранку поліцейським 2 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції Миколаївської області, капралом поліції Довгопол В.О. на ОСОБА_1 складено постанову серії ЕНА №4952093 про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1. ст. 122 КпАП України у вигляді штрафу в сумі 340 грн за перевищення встановленого обмеження швидкості руху в населеному пункті дорожнього руху на 24 км/год, чим порушено п.11.4 ПДР України.
ОСОБА_1 не погоджується із вищезазначеною постановою, оскільки швидкість руху дозволену у населеному пункті не перевищував. Зазначає, що поведінка поліцейського при зупинці транспортного засобу була дуже дивна, так як останній не вийшов на дорогу, а вибіг і махав не жезлом, не одною рукою, а двома руками над головою, на що позивач відразу не зрозумів, що трапилось. Після зупинки автомобіля, до транспортного засобу підійшов поліцейський і не представившись, наголосив на тому, що швидкість автомобіля Volvo 850 д.н. НОМЕР_1 була до 74 км/год. Скільки саме - не уточнив. На запитання позивача, чому поліцейський біг по дорозі на зустріч автомобілю і махав руками - ОСОБА_1 отримав відповідь, що це правомірно. Прохання позивача сфотографувати засіб виміру швидкості `TruCAM" із номером ТС 8452 на наявність пломби - теж було проігноровано. Пристрій поліцейський тримав у руках. Дії інспектора під час винесення постанови свідчать про свідоме нехтування та грубе порушення, покладених на нього посадових обов`язків. 
Поліцейський наголошував на порушенні позивачем п.11.4 ПДР України, який до порушення швидкості не має жодного відношення.
Крім зазначеного вище, після складання постанови працівниками поліції було заблоковано рух транспортного засобу без жодного пояснення, що підтверджується відеозаписом зробленим позивачем на камеру телефону. Враховуючи викладене, просить суд визнати протиправною та скасувати постанову ЕНА №4952093 від 12.06.2025 року.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2025 року дану справу передано на розгляд судді Черенковій Н.П.
Ухвалою судді від 24.06.2025 року вказаний адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання
Ухвалою суду від 06.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Розпорядженням керівника апарату суду від 09.02.2026 року було призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з поданням суддею Черенковою Н.П. заяви про відставку та відрахування її зі штату суду.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2026 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Гуденко О.А.
Ухвалою суду від 06.03.2026 року справу прийнято до провадження судді Гуденко О.А.
11.07.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що на відеозаписі «ТРУКАМ» з приладу LTI 20/20 TruCam II серійний номер ТС008452 було зафіксовано порушення ПДР України, а саме водій транспортного засобу VOLVO 850 з номерним знаком НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 74 (сімдесят чотири) км/год при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 24 (двадцять чотири) км/год. Після зупинки транспортного засобу водію було оголошено причину зупинки відповідно до ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію».
В позовній заяві позивач вказує, що на його вимогу поліцейський не представився, не надав службове посвідчення. Також, відмовив у можливості сфотографувати показання приладу перевищення швидкісного режиму та перевірити наявність пломби ТРУКАМ. Окрім цього, в оскаржуваній постанові зазначений неправильний пункт правил ПДР України. Сторона Відповідача не погоджується із зазначеним у зв`язку з наступним. На відеозаписах з нагрудних відеореєстраторів « ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 )» о 10 год. 04 хв. зафіксовано момент зупинки транспортного засобу VOLVO 850 з номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Співробітники поліції підходить до транспортного засобу Позивача, представляються, повідомляють про причину зупинки, суть правопорушення, вид та міру адміністративного стягнення за таке правопорушення. Водієві було пред`явлено вимогу надати посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво на реєстрацію транспортного засобу. Водій виконав законну вимогу поліцейського. Позивача було ознайомлено з доказами вчинення правопорушення демонструючи відео на приладі LTI 20/20 TruCam II серійний номер ТС008452.
На відеозаписі з нагрудних відеореєстраторів « ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 )» о 10 год. 06 хв., зафіксовано початок розгляду справи, надано докази вчинення правопорушення водієм, яке зафіксовано за допомогою приладу LTI 20/20 TruCam II серійний номер ТС008452, ознайомлення з правами особи, яку притягають до адміністративної відповідальності відповідно до ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, а також зі ст.ст. 307, 308 КУпАП, та відповідно складання постанови. Крім того, зафіксовано як ОСОБА_1 не заперечував проти правопорушення, а розуміючи свою провину просив застосувати щодо нього адміністративне стягнення у вигляді попередження.
На відеозаписі з нагрудних відеореєстраторів « ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 )» о 10 год. 13 хв. зафіксовано як водія ознайомлюють зі змістом постанови, процедурою та строками оскарження постанови та вручають копію під підпис.
З приводу зазначеного в пункті 5 оскаржуваної постанови дійсно зазначено некоректний пункт Правил дорожнього руху України , оскільки за характером вчиненого правопорушення підлягає застосуванню п.п. 12.4, а не п.п. 11.4. ПДР.
У зв`язку з цим повідомляють, що поліцейським допущено технічну описку, яка не впливає на суть справи, оскільки фабула постанови містить вірний опис обставин події та конкретне порушення, вчинене громадянином ОСОБА_1 .
З вищевказаного слідує, що поліцейський патрульної поліції врахував всі необхідні обставини при розгляді справи, та виніс Постанову відповідно до чинного законодавства, а те, що особа не визнає факту правопорушення чи свою вину, не звільняє її від притягнення до відповідальності у випадку її об`єктивної винуватості. Таким чином, постанова серії ЕНА № 4952093 від 12.06.2025 у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню.
Представник ОСОБА_1 адвокат Давидова О.Ю. надала заяву, в якій просила справу розглядати без участі представника та позивача, а позов задовольнити.

Представник відповідача у відзив іне заперечували проти розгляду справи за їх відсутності. 
Відповідно до частини 1 статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Статтею 288 КУпАП передбачено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до суду у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, встановленими КУпАП.
Статтею 286 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.
12 червня 2025 року поліцейським 2 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області, капралом поліції Довгополом В.О було складено стосовно ОСОБА_1 постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії ЕНА №4952093 від 12.06.2025 року передбачене ч.1 ст. 122 КупАП України у розмірі 340 грн.
Відповідно до постанови виявлено , що поліцейським 2 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області, капралом поліції Довгополом В.О. за допомогою лазерного вимірювача швидкості LTI 20/20 TruCam II серійний номер ТС008452 було виявлено порушення Правил дорожнього руху. А саме, водій транспортного засобу VOLVO 850 з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався за адресою: вул. Київська, 279, м. Вознесенськ, Миколаївської області, зі швидкістю 74 км/год при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 24 км/год, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України).
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Даним конституційним положенням кореспондує ч.1 ст.8 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII.
У відповідності до п.8 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Як визначено ст.35 цього Закону, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom», будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
Водій при керуванні автомобілем зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог ПДРУкраїни.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 р. №3353-ХІІ, встановлюють «Правила дорожнього руху» (затв. постановою КМУ від 10.10.2001р. №1306 із змінами та доповненнями).
Пунктом 1.1 ПДР визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
У силу положень ч.5 ст.14 Закону №3353-ХІІ, учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За змістом п.п.1.3,1.9 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
За визначенням ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Положеннями ч.1 ст.122 КУпАП передбачено відповідальність водіїв транспортних засобів за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 20 км/год, порушення вимог дорожніх знаків і розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів та ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Порушення даної норми, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становило - 340 грн.
Згідно п.12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
У відповідності до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч.2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час та місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
У той же час, ст.7 КУпАП передбачено те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами та посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів та зміцнення законності.
Положеннями ст.280 КУпАП закріплено «обов`язок» посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Доказами ж в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказані дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст.251 КУпАП).
Як вбачається зі змісту ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності дійсно можливе за наявності події адміністративного правопорушення та вини цієї особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, на підставі своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи.
При цьому, виходячи із закріпленого в ч.4 ст.129 Конституції України принципу змагальності та рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається саме на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.
Слід зазначити про те, що положеннями КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до матеріалів адміністративної справи, протокол про вчинення адміністративного правопорушення, як один із можливих доказів по справі, не складався, однак відповідачем надані інші беззаперечні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.
Так, як встановлено судом з матеріалів справи та вже зазначалося вище, підставою для зупинення транспортного засобу позивача та прийняття оскаржуваної постанови від 12.06.2025 р. серії ЕНА №4952093 стало порушення водієм ОСОБА_1 швидкості на 24 км/год, тобто порушення вимог п.12.4 ПДР України (порушення швидкісного режиму в населених пунктах), про що чітко зазначено в описовій частині постанови щодо суті скоєнного правопорушення - що, у свою чергу, є вчиненням нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.
При цьому, суд звертає увагу на те, що у складеній відповідачем постанові чітко вказано серійний номер, а також назву технічного засобу, яким здійснювалося вимірювання швидкості руху керованого позивачкою автомобіля - «TruCAM» ТС008452.
Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України досліджено DVD-R диск з відеозаписом.
З наданого відео чітко вбачається, що 12.06.2025 року о 10:04 годин позивач рухався на автомобілі Volvo 850 з номерним знаком НОМЕР_2 по вул. Київської на виїзді з м.Вознесенськ зі швидкістю 74 км/год.
При спілкуванні з іспектором після перегляду відео безпосередньро на присторої «TruCAM", водій зазначав, що можна їхати зі швидкістю 70 км/год, тобто плюс 20 км/год до дозволеної швидкості, а перевищення дна 3 км/год не є суттєвим, отже просив застосувати до нього не штраф, а просто порпередження, або взагалі видалити то відео з пристрою. 
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач заперечує законність дій інспектора при винесенні постанови та законність застосування приладу вимірювання швидкості руху «TruCam» у ручному режимі.
Між тим, лазерний вимірювач швидкості «TruCam LTI 20/20» отримав сертифікат відповідності № UА.TR.001 22 3-19 від 09/01/2019 р. та сертифікат перевірки типу TruCam LTI 20/20, виробництва Laser Technology Inc, США від 26.12.2018 року з терміном дії до 26.12.2028 року.
Як вбачається зі свідоцтва ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та захисту прав споживачів» №22-01/26702 від 07.12.2022 року, чинного на дату вчинення правопорушення, про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «TruCam LTI 20/20 TruCAM II серійний №ТС008349, відповідає вимогам технічної документації на вимірювач. Діапазон вимірювань швидкості від 2 км/год. до 320 км/год. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: ±2 км/год. в діапазоні від 2 км/год. до 200 км/год.; ±1% в діапазоні від 201 км/год. до 320 км/год.
Правильність реалізації у приладі «TruCAM» такого алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.
Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі «TruCAM», але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.
Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом «TruCAM».
Отже, згідно з технічними характеристиками, прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості - «TruCAM» LTI 20/20, спроможний робити фото- та відеозйомку, а тому його покази можливо розцінювати як беззаперечний доказ по справі.
Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань, а тому вимірювання швидкості руху автомобіля позивача могло здійснюватись з утримування в руках такого пристрою працівником поліції під час вимірювання.
При цьому, відсутні підстави вважати, що вимірювання швидкості руху автомобіля позивача саме таким чином вплинуло на результат вимірювання.
Слід зазначити, що, відповідно до інструкції з використання приладу Trucam LTІ 20/20, конструктивна особливість приладу та заявлені характеристики дозволяють його використання з рук, а визначення похибки при такому використанні не буде перевищувати 2 км/год.
Виробником передбачена система заходів, які нівелюють вібрації та короткочасне переривання лазеру, тому прилад не може здійснювати вимірювання швидкості з більшою похибкою, ніж передбачено виробником та визначено у свідоцтві про повірку.
Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.
При цьому, лазерний вимірювач TruCam відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто, конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі.
Також, можливість застосування приладу в ручному режимі описана в його методичних рекомендаціях щодо використання та інструкції з використання.
Отже, можливість використання приладу TruCam LT1 20/20 у ручному режимі прямо передбачена свідоцтвом про повірку приладу, сертифікатом, інструкцією з експлуатації, а також самою конструкцією приладу (наявність ручки для тримання).
Вищевикладене спростовує доводи позивача про неможливість використання приладу вимірювання швидкості автотранспортних засобів TruCam в ручному режимі.
З відео з лазерного вимірювача швидкості руху TruCam, зафіксовано перевищення позивачем встановленого обмеження швидкості руху в населеному пункті, чим він порушив Правил дорожнього руху.
Відтак, доводи позивача про неправомірність застосування працівниками поліції лазерного вимірювача швидкості руху TruCam LTI 20/20, №ТС008452, суд до уваги не приймає за їх безпідставності.
Суд також вважає безпідставними твердження позивача знаходження приладу TruCam в руках працівника поліції, не встановлення його стаціонарно, що, на думку позивача, суперечить ст. 40 Закону України "Про національну поліцію", з огляду на наступне:
З досліджених доказів, наданих сторонами, вбачається, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Статтею 40 ЗУ «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб та забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель. Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.
З досліджених доказів, наданих сторонами, вбачається, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
При цьому, у даному конкретному випадку, порушення позивачем ПДР України зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості «TruCAM» в ручному режимі, а не в автоматичному, а тому вимоги ч.2 ст.40 Закону №580-VIII не розповсюджуються на спірні відносини.
При тому, згідно вимог ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є, з поміж іншого, також показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.
Покази приладу TruCam LTI 20/20, №ТС008452 оцінюються інспектором, як доказ в розумінні ст.251 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Таким чином, суд вважає, що показники приладу TruCam LTI 20/20, №ТС008452 є належним допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем.
Отже, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, підтверджено наданим відповідачем DVD-R диском з відеозаписом із приладу TruCam LTI 20/20, №ТС008452
Дослідивши долучену відповідачем відеофіксацію з приладу «TruCAM» LTI 20/20, яким безпосередньо і здійснювалося вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, судом встановлено, що таке відео беззаперечно підтверджуює вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та, з точки зору процесуального законодавства, може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП, зазначеного у спірній постанові.
На відеозаписі з нагрудних відеореєстраторів « ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 )» о 10 год. 13 хв. зафіксовано як водія ознайомлюють зі змістом постанови, процедурою та строками оскарження постанови та вручають копію під підпис.
Відповідно п.12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
За ч.1 ст.122 КУпАП, адімністартивна відповідачльність передбачена за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Отже, абсолютно зхибним та безпідставним є твердженян позивача про те, що дозволено перевищувати встановлене обмеження швидкості руху на 20 км/ год. Цей поріг не передбачає застосування адміністративного стягнення , але жодним чином не є закондавчим дозволом на перевищення максимальної швидкості руху. 
Щодо посилання позивача про те, що праціник поліції зупинив його не за допомогою "жезла", а помахом руки та в подальшому поліцейський автомобіль заблокував частину дороги - взагалі не мають значення для правильного вирішення справи.
Аналіз обставин справи, установлених судом на підставі дослідження доказів у їх взаємному зв`язку та сукупності, дає підстави для висновку про доведеність у спірних правовідносинах вини позивача у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КУпАП, а також про дотримання інспектором поліції вимог чинного законодавства під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Також суд погоджується з тим, що посилання позивача на зазначення в постанові п.11.4 ПДР не спростовує факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки це є допущеною відповідачем очевидною технічною помилкоюу оскаржуваній постанові , у зв`язку з чим не може слугувати підставою для його скасування. Такі посилання є безпідставними та такими, що не впливають на правову кваліфікацію вчиненого правопорушення за частиною першою статті 121 КУпАП, натомість є нічим іншим, як намагання уникнути відповідальності виключно з формальних підстав, що є неприпустимим.
До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.
Однак, варто звернути увагу на те, що твердження позивача щодо порушення його прав також мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях та лише суб`єктивній думці останнього.
При цьому права, передбачені ст.268 КУпАП, позивачу були роз`яснені, що підтверджується його підписом у п.8 Постанови, що оскаржується.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Твердження позивача про невиконання інспектором поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення вимог ст.280 КУпАП не підтверджено.
Суд при оцінці доказів у справі враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
За нормою норм ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Як вбачається з наданої суду копії постанови ЕНА №4952093 від 12.06.2025 року, всі відомості, передбачені ст. 283 КУпАП, дана постанова містить, а отже, складена у відповідності до вимог чинного законодавства, відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.
Відповідно до ч. 3ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова прийнята із дотриманням законодавства.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача про відсутність її вини у вчиненні адміністративного правопорушення за порушення ч. 1 ст.122 КУпАП, за їх недоведеності належними та допустимими доказами. Натомість відповідачем доведено правомірність винесення постанови серії ЕНА №4952093 від 12.06.2025, про що надано відповідні докази, не спростовані позивачем.
Відповідно до ст.139 КАС України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.
Керуючись ст.19 Конституції України, ст. ст. 5, 9, 19, 77, 241-246, 286 КАС України, суд, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні адімінстративного позову  ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього рух - відмовити.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених КАС України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а учасниками справи, яким повне рішення не було вручене у день його проголошення, у той же строк з дня його вручення.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Гуденко О.А.