Номер провадження: 22-ц/813/2406/26 
Справа № 521/12850/24
Головуючий у першій інстанції Шевчук Н. О.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
при секретарі: Узун Н.Д.,
за участю позивача – ОСОБА_1 , представника позивача – Лебедіна Ю.І., представника відповідача – Ліпаткіної Е.В.,
переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ліпаткіна Елла Володимирівна, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 березня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Представництва Датської Ради у справах біженців в Україні про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, додаткових витрат на утримання дитини та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Представництва Датської Ради у справах біженців в Україні про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, додаткових витрат на утримання дитини та відшкодування моральної шкоди.
Звертаючись до суду із вказаним позовом позивачка повідомила, що у 2014 році між нею та відповідачем було розірвано шлюб за заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.06.2014.
Під час шлюбу у позивачки та відповідача народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (у 2020 році ім`я сина змінено на ОСОБА_4 ).
Як зазначала позивачка, 04.08.2014 Малиновський районний суд м. Одеси ухвалив заочне рішення (справа №521/10721/14ц), яким стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини належного віку щомісяця, з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 12.05.2014 до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . За наслідками виконання заочного рішення Малиновським ВДВС було відкрите провадження №56320494 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ..
Разом з тим, як пояснила позивачка, відповідач тривалий час не працював та, відповідно, не сплачував аліменти, на даний час також не сплачує, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів на утримання сина за період з 12.05.2014 по 29.06.2022 в розмірі 105 090,25 грн, що підтверджується повідомленням Головного державного виконавця другого Малиновського ВДВС у м. Одеса ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса) Гульчак А.С. про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників та з 29.06.2022 по 14.06.2024, за приблизним розрахунком, в розмірі 55 000 грн, що сукупно складає – 160 091 грн. Отже, на переконання позивачки, за проведеними нею розрахунками, за період з 12.05.2014 по 14.06.2024, неустойка за несвоєчасну сплату аліментів ОСОБА_2 складає 23 078 грн.
Щодо стягнення додаткових витрат на дитину позивачка, посилаючись на вимоги СК України зазначила, що нею за навчання дитини в ТОВ «Комп`ютерна академія ШАГ Одеса», в ТОВ «Хаджибей ІТ», навчання англійської мови, купівлю комп`ютерної техніки, телефону витрачено 379 789 грн, 50% від яких позивач вважає, що належить стягнути з відповідача як додаткові витрати на дитину, тобто 189 895 грн.
Також, заявляючи вимоги про стягнення моральної шкоди, позивачка, посилаючись на вимоги ст. 23 ЦК України та судову практику, вказала, що відповідач свідомо не сплачує аліменти на протязі 10 років та за попереднім розрахунком сума боргу складає більше 150 000 грн, що є достатньо великою сумою коштів, на які позивач розраховувала, виховуючи сина. В результаті таких дій відповідача ОСОБА_1 зазнала значних душевних страждань, через розчарування в ОСОБА_2 як в людині, з якою у неї є спільний син та через усвідомлення того, що відповідач фактично вкрав кошти в неї та сина, які вона планувала витратити на сина, в тому числі на поліпшення його стану здоров`я, відвідування різних гуртків.
Так, за доводами позивача, ОСОБА_1 довелось неодноразово звертатись до своїх батьків, знайомих та позичати у них гроші, що створило для неї певні складнощі. Окрім того, постійні переживання та нервування через ситуацію, яка склалась, призвели до того, що у позивачки погіршився емоційний стан та стан здоров`я, в результаті чого вона була змушена звернутись за медичною та психологічною допомогою.
Враховуючи викладені обставини, позивачка оцінює моральну шкоду, внаслідок порушення її прав ОСОБА_2 у розмірі 300 000 грн.
В ході розгляду справи в суді першої інстанції від позивачки надійшла заява про збільшення позовних вимог у позові про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів за вимогами якої позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_5 за період з 22.05.2023 року по 14.06.2024 року у розмірі 71 774 грн; п. 5 прохальної частини позовної заяви виключити. До заяви позивачем було додано розрахунок пені за несвоєчасну сплату аліментів.
Від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позовну заяву не визнає у повному обсязі, з підстав того, що не має заборгованості щодо сплати аліментів, оскільки аліменти були повністю погашенні, про що свідчить заява ОСОБА_2 від 20.08.2024, яка написана до державного виконавця Малиновського ВДВС МПУ МЮ (м. Одеса) про закінчення виконавчого провадження ВП5632049, а також численні квитанції сплати аліментів за період з липня 2023 року по липень 2024 року (до моменту повноліття дитини).
Також, за доводами відповідача, ОСОБА_2 весь час з моменту винесення рішення про стягнення аліментів на утримання своєї неповнолітньої дитини, добровільно, за домовленістю з позивачкою, сплачував аліменти.
Як зазначено відповідачем, підтвердженням цього є написана власноруч 29.05.2023 позивачкою до Малиновського ВДВС у м. Одеса заява, в якій зазначено, що вона до кінця травня 2023 року не має претензій до ОСОБА_2 зі сплати аліментів.
Що стосується періоду сплати аліментів після травня 2023 року, відповідач вказав, що він регулярно сплачував аліменти, про що свідчать регулярні квитанції з липня 2023 року по липень 2024 року на різні суми. При цьому, загальна сума, яка сплачена ним за період з липня 2023 року по липень 2024 року складає 126 500 грн, що є підтвердженням того, що відповідач сплачував аліменти за період з червня 2023 року по червень 2024 року, про що свідчать регулярні квитанції на суму 84 380 грн та одноразова виплата у сумі 42 120 грн від 19.07.2024, а разом на суму 126 500 грн.
Крім того, відповідач зауважив, що підтвердженням того, що він не має заборгованості зі сплати аліментів є те, що ОСОБА_2 звертався усно до державного виконавця Малиновського ВДВС з проханням зробити остаточний розрахунок його заборгованості до моменту повноліття сина, якому ІНФОРМАЦІЯ_3 виповнилося 18 років. Державний виконавець Малиновського ВДВС Джміль О. зробив розрахунок, включаючи до суми пораховану ним заборгованість зі сплати аліментів на загальну суму 42 120 грн, куди увійшла сума 29 160 грн (заборгованість за аліментами), згідно розрахунку за період з 01.06.2023 по 01.03.2024, про що свідчить постанова державного виконавця по ВП №56320494 від 12.06.2024 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.
Також відповідач вказав, що 12.06.2024 тим же виконавцем була винесена постанова про накладення штрафу з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з суми 29 160 грн у розмірі 5 832 грн, яка також увійшла до загальної суми 42 120 грн. Тобто, на переконання відповідача, виконавець з урахуванням заборгованості зі сплати аліментів у сумі 29 160 грн, штрафу 5 832 грн за несвоєчасну сплату аліментів та залишку аліментів до досягнення повноліття сина порахував загальну суму заборгованості та видав на руки ОСОБА_2 особисто написаний на аркуші розрахунковий рахунок (депозитний рахунок) із зазначенням залишку загальної заборгованості у сумі 42 120 грн. На вказаний рахунок ОСОБА_2 повинен був перерахувати вказану суму для того, щоб державний виконавець закінчив провадження у зв`язку з повною сплатою аліментів та досягненням повноліття дитиною, ОСОБА_2 , в свою чергу, 19 липня 2024 року суму 42 120 грн сплатив у повному обсязі на депозитний рахунок Малиновського ВДВС, про що свідчить банківська квитанція від 19.07.2024.
Відповідач вказав, що після вказаних подій 20 серпня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до державного виконавця із заявою про закриття виконавчого провадження ВП56320494, проте на даний час не отримав постанови про закінчення виконавчого провадження, не зважаючи на те, що звертався з подібними заявами декілька разів та всі вимоги державного виконавця останній виконав, сплативши одноразово суму заборгованості та штрафу.
В останній заяві від 20.08.2024 ОСОБА_2 просив: прийняти до виконавчого провадження та зарахувати до сплати за ВП56320494 докази добровільної сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина за період з 01.06.2023 по 01.06.2024, які були додані до його заяви 27.06.2024 на загальну суму 84 380 грн. Відтак, відповідач вважає, що у нього відсутня заборгованість за аліментами.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину, відповідач зауважив, що витрати на суму 379 789 грн, на які посилається позивач в розумінні ст. 185 Сімейного кодексу України не підлягають задоволенню, оскільки не є викликаними особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), а також в деяких витратах відповідач особисто приймав участь та частково надавав кошти.
Так, відповідач вважає, що зазначення в позові в якості додаткових витрат оплата курсу у ТОВ «Комп`ютерна академія ШАГ Одеса» є курсом навчання, на який тривалий час, впродовж декількох років ОСОБА_2 надавав кошти, зазначення позивачкою про те, що вона особисто тривалий час сплачувала такі витрати не відповідає дійсності, оскільки сума такого навчання входила в розрахунок суми аліментів за домовленістю з колишньою дружиною. Водночас, витрати у вигляді отримання консультативних послуг в ІТ сфері не є такими, що викликані особливими обставинами.
Одночасно з цим, відповідач наголосив, що послуги з консультування в ІТ сфері не узгоджувалась з батьком дитини - відповідачем по справі, що є суттєвою обставиною в розумінні вимог ст. 185 Сімейного кодексу, тобто, батько не давав згоди на отримання такого консультування, що не входить до обов`язкової повної освіти дитини. Так само, як і не входить до особливих обставин вивчення американського діалекту англійської мови дитиною, враховуючи також той факт, що ОСОБА_2 кожного місяця тривалий час надавав 1 600 грн саме на вивчення двох іноземних мов сином.
Окрім наведеного, відповідач вказав, що з батьком дитини не тільки не було узгоджено вивчення сином американського діалекту, вибір стоматологічної клініки, а і покупка одного з найдорожчих телефонів (APPLE) з аксесуарами на суму 54 107 грн.
Тобто, відповідач вважає, що такі витрати не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, також і з огляду на те, що лікування зубів дитини має стандартно охоплюватися сплатою аліментів з боку батька.
В той же час, відповідач вказав, що купівля комп`ютера на суму 32 447,50 грн згідно квитанції долученої до позову, був придбаний 19.06.2024, тобто після досягнення сином повноліття, тому такі витрати, не входять до додаткових витрат, в розумінні ст. 185 Сімейного Кодексу.
Мас Воок, за твердженнями відповідача, був придбаний у 2022 році на день народження сина та на нього давали гроші інші родичі. Особисто відповідач зробив свій внесок у купівлю ноутбука шляхом перерахування сину 17 500 грн про що свідчить наявна у матеріалах справи банківська виписка.
Також відповідач вказав, що в даний час він не працює та звільнився з Представництва Датської Ради у справах біженців, про що свідчить відповідний Наказ про звільнення від 29.08.2024 №680/к/тр за ст. 38 КЗпП, що унеможливлює оплату будь-яких додаткових витрат на дитину.
Крім того, відповідач зазначив, що має ще одну неповнолітню дитину, яка знаходиться на його утриманні – ОСОБА_6 , 2018 року народження, утримання якої покладається в тому числі й на ОСОБА_2 , як батька дитини згідно із законом, а також відповідач має матір ОСОБА_7 , яка є пенсіонером, тобто непрацездатною особою, яку згідно ст. 202 Сімейного кодексу України повинен утримувати ОСОБА_2 як повнолітній син.
Щодо моральної шкоди відповідач вказав, що Законом не передбачено стягнення моральної шкоди, навіть у випадках наявності заборгованості зі сплати аліментів, оскільки ст. 23 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивачка передбачає випадки, коли особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Окремо відповідач ОСОБА_2 зазначив, що він регулярно сплачував аліменти на утримання дитини, про що свідчить власноруч написана заява ОСОБА_1 про те, що претензій вона на момент травня 2023 року не має, тобто про які систематичні моральні страждання позивачки йдеться відповідачу не зрозуміло.
Також відповідач у повному обсязі заперечив щодо вимог позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.
Від Представництва Датської ради у справах біженців в Україні надійшли письмові пояснення, у яких третя особа вказала, що ОСОБА_2 працював у Представництві з 22.05.2023 по 30.08.2024 включно та сукупний його дохід складає 1 637 356,58 грн.
Від представника позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій сторона позивача наголосила, що позивачка будь-якої заяви до Малиновського ВДВС щодо відсутності у неї претензій до відповідача щодо аліментів не складала та не підписувала; надані представником відповідача квитанції про сплату аліментів у загальній масі не підтверджують такої сплати, оскільки у всіх квитанціях крім однієї відсутнє призначення платежу; зазначена відповідачем сума заборгованості за аліментами у розмірі 29 160 грн не відповідає дійсності, оскільки відповідно до розрахунку, наданого державним виконавцем станом на 14.08.2024 сума заборгованості зі сплати аліментів у відповідача складає 238 084 грн.
Також, за доводами позивача, відповідачем жодним чином не підтверджено ані оплату навчання сина, ані інші витрати.
Окрім наведеного, позивачка вказала, що її постійні переживання стали причиною її звернення до лікаря, яким було діагностовано порушення емоційного стану пацієнтки, що, на переконання позивачки, є належною підставою для стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди. Відповідь на відзив судом долучено до матеріалів справи.
Від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник відповідача вказала, що заява позивачки до Малиновського ВДВС від 29.05.2023 про відсутність у неї претензій по сплаті аліментів до кінця травня 2023 року дійсно існує, в тому числі у матеріалах електронного ВП56320494 в АСВП.
Також, за доводами відповідача, який наголосив на обставинах, зазначених ним у відзиві на позовну заяву, на даний час не існує будь-якої, визначеної позивачкою суми заборгованості за аліментами у розмірі 238 084,86 грн. 
Окрім наведеного, відповідач зазначив, що позивачка зловживає своїми правами, та через особисту скруту бажає більш дбати про себе, аніж про їх спільного сина. Заперечення долучені судом до матеріалів цивільної справи.
В судовому засіданні, в суді першої інстанції, позивачка та її представник підтримали доводи та вимоги позовної заяви, з урахуванням заяв про зміну позовних вимог, з мотивів, викладених письмово, просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти вимог позовної заяви, з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, письмових поясненнях, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Представники інших учасників справи до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, будь-яких заяв або клопотань суду не надали.
24 березня 2025 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_1 задоволено частково. Суд вирішив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 137 374,62 грн; додаткові витрати на дитину у розмірі 105 311,50 грн, витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 13 640 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив. Також суд вирішив стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2 422,20 грн та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 2 480 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ліпаткіна Е.В., подав апеляційну скаргу, в якій просить суд оскаржуване рішення скасувати, відмовити в частині задоволених позовних вимог та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу.
В судове засідання, призначене на 08 квітня 2026 року об 14 год 00 хв з`явились позивачка ОСОБА_1 , представник позивачки – ОСОБА_8 , представник відповідача – Ліпаткіна Е.В., інші учасники справи до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи (т. 3, а.с. 55-59).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.
Згідно положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду вказаним вимогам не відповідає, а подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав. 
Так, судом встановлено, що заочним рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.06.2014 у справі №521/6715/14-ц судом встановлено, що 03.12.2005 між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого у подружжя народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області видане свідоцтво від 01.07.2006 НОМЕР_1 .
Вказаним вище рішенням суду шлюб, укладений між позивачем та відповідачем було розірвано.
В подальшому, ОСОБА_3 змінив ім`я на « ОСОБА_4 », що вбачається із наявного у матеріалах справи свідоцтва про зміну імені від 08.08.2020 року.
04.08.2014 заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі №521/10721/14-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів було задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , аліменти в розмірі частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини належного віку щомісяця з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
На підставі вказаного вище заочного рішення суду стягувачу було видано виконавчий лист №521/10721/14-ц від 10.04.2018.
З матеріалів виконавчого провадження судом вбачається, що представник стягувача позивача у даній справі 01.05.2018 звернувся до Малиновського ВДВС із заявою про прийняття виконавчого документа до виконання та 04.05.2018 державним виконавцем Малиновського ВДВС було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №521/10721/14-ц від 10.04.2018 про стягнення з боржника на користь стягувача аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
В цей же день, державним виконавцем було виконано розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем по сплаті аліментів у період з травня 2014 року по квітень 2018 року у розмірі 55 496,75 грн, який направлено на адресу боржника та стягувача.
14.05.2018 на адресу боржника було направлено постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та копію виконавчого листа.
14.05.2018 державним виконавцем постановою в рамках виконавчого провадження було накладено арешт на майно, що належить боржнику, здійснено запити до фінансових установ щодо наявності у боржника рахунків у Банках.
22.05.2018 державним виконавцем було здійснено виклик боржника ОСОБА_2 на 28.05.2018.
08.06.2018 відповідачем на адресу державного виконавця було спрямовано заяву про те, що останнім сплачено аліменти у розмірі 106 690 грн, заявник просив перерахувати заборгованість по аліментах та зняти арешт з рахунків.
В цей же день, з рахунків відповідача постановою державного виконавця було знято арешт.
20.07.2021 державним виконавцем було зроблено запит до ЦНАП про місце реєстрації відповідача та 29.06.2022 року відомості про ОСОБА_2 було внесено до Єдиного реєстру боржників у зв`язку із тим, що в період з 08.06.2018 по 29.06.2022 за останнім рахувалася заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 105 090,25 грн згідно відповідного розрахунку від 29.06.2022.
В цей же день, 29.06.2022 державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника.
07.06.2023 арешт коштів боржника державним виконавцем було знято у зв`язку із тим, що до відділу ДВС від стягувача надійшла заява про відсутність боргу станом на 31.05.2023.
Відповідно до вказаної заяви, зареєстрованої ВДВС 23.05.2023 ОСОБА_1 претензій до боржника ОСОБА_2 по виконавчому провадженні №56320494 зі сплати аліментів станом на кінець травня 2023 року не мала. Заява підписана власноруч 29 травня 2023 року ОСОБА_1 до вказаної заяви додано копію паспорту стягувача з власноручним засвідченням копії.
В подальшому, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, 28 березня 2024 року державним виконавцем щодо боржника ОСОБА_2 винесено постанови про арешт коштів, майна боржника.
Відповідно до розрахунку заборгованості боржника за аліментами, здійсненого державним виконавцем за період з червня 2023 року по лютий 2024 року, сума заборгованості по аліментам ОСОБА_2 складає 29 160 грн.
12.06.2024 постановами державного виконавця відносно відповідача у даній справі було винесено низку постанов, яким було встановлено йому тимчасові обмеження в праві користування зброєю, керування транспортними засобами, виїзду за межі України, полювання.
В цей же день, 12.06.2024 постановою державного виконавця відносно ОСОБА_2 було винесено постанову про накладення штрафу у зв`язку із наявністю у нього заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, у розмірі 20% суми заборгованості зі сплати аліментів. Відтак, враховуючи те, що станом на 01 березня 2024 року у боржника наявна сума заборгованості у розмірі 29 160 грн, сума штрафу складає 5 832 грн.
З липня 2024 року, як вбачається судом, відповідач намагався неодноразово звернутися до ВДВС із заявою про закриття виконавчого провадження, мотивуючи свої заяви тим, що ним сплачено аліментів на суму 84 380 грн на особистий рахунок сина, що втричі перевищує суму заборгованості 29 160 грн.
Разом з тим, судом встановлено, що 06.08.2024 до Малиновського ВДВС від Представництва Датської ради у справах біженців в Україні надійшов лист IEV/2024/08/597, відповідно до якого в період з травня 2023 року по липень 2024 року ОСОБА_2 отримав дохід у розмірі 1 375 653,78 грн, з яких було утримано податків 269 049,02 грн.
На підставі вказаного листа державним виконавцем було здійснено перерахунок заборгованості боржника по аліментах, яка станом на червень 2024 становила 238 084,86 грн (період з червня 2023 року по червень 2024 року). Тобто, з урахуванням того, що божником було сплачено на депозитний рахунок ВДВС 42 120 грн раніше (06.07.2024), про що свідчить платіжна інструкція кредитового переказу від 19.07.2024, розмір заборгованості становить 195 964,86 грн.
22.08.2024 державним виконавцем знову було здійснено виклик боржника для надання ним доказів сплати аліментів та для складання адміністративного протоколу відносно нього за несплату аліментів.
23.08.2024 та 27.06.2024 боржником знову було направлено до ВДВС заяву про закриття виконавчого провадження, аргументовану тим, що ним було сплачено 42 120 грн аліментів.
Водночас, 27.08.2024 виконавче провадження №56320494 з Малиновського ВДВС було передано до Печерського ВДВС для виконання за місцем роботи боржника.
29.08.2024 за наказом №680/к/тр ОСОБА_9 було звільнено із займаної посади з Представництва Датської ради у справах біженців в Україні за його заявою.
26.09.2024 матеріали вказаного вище виконавчого провадження було передано Печерським ВДВС до Малиновського ВДВС.
З розрахунку заборгованості, станом на 04.12.2024, за відповідачем рахується борг за аліментами за період з червня 2023 року по червень 2024 року у розмірі 143 206,62 грн.
Водночас, з довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів, виданої Малиновським ВДВС від 04 грудня 2024 року станом на 04 грудня 2024 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів в період з дня пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання становить 110 915,85 грн, які відповідачем були сплачені відповідно до платіжної інструкції від 04 грудня 2024 року.
Постановою державного виконавця від 05 грудня 2024 року виконавче провадження №56320494 було закінчене, у зв`язку із тим, що рішення суду виконане в повному обсязі, кошти боржником сплачено в повному обсязі згідно розрахунку заборгованості по аліментах, залишок нестягнутої суми 0.
Також, відповідно до наявної у матеріалах справи довідки від 22 травня 2024 року наданої Одеським обласним медичним центром психічного здоров`я Одеської обласної ради, ОСОБА_1 перебуває на амбулаторному лікуванні у КНП «ООМЦПЗ» ООР з 2022 року по теперішній час.
З консультаційного висновку лікаря невролога від 13.08.2024 вбачається, що позивачка хворіє на соматоформну вегетативну дисфункцію з частими панічними атаками, церебральну ангіодистонію, прогресуючу судинну лейкоенцефалопатію, виражений церебростенічний синдром, нестачу маси тіла.
Щодо додаткових витрат на дитину позивачем надано копії наступних документів: фіскальний чек від 06.04.2024 від ФОП ОСОБА_10 на суму 1 200 грн із знеособленням особи, якій такі послуги були надані; від 04.04.2024 на загальну суму 4 400 грн також із знеособленням особи, якій такі послуги були надані; від 04.04.2024 на загальну суму 3 300 грн - також із знеособленням особи, якій такі послуги були надані; інвойс від 11.08.2022 на загальну суму 334,03 долл. США, на ОСОБА_5 , з якого неможливо встановити об`єкт купівлі продажу; копію чеку на загальну суму 4 236,25 грн від 18.12.2022 без зазначення покупця; фіскальний чек про переказ коштів на суму 32447 грн. 50 коп. від 19.06.2024 за купівлю комп`ютера; товарний чек №75681 від 06.06.2022 на «МакБук Про 13» на загальну вартість 51 475 грн, в якому не вказано покупця; фіскальний чек на мобільний телефон «Еппл» з аксесуарами на загальну суму 54 107 грн від 19.07.2023, без зазначення особи покупця; квитанцію до платіжної інструкції від 06.02.2023, де платником вказано ОСОБА_3 , отримувач ФОП ОСОБА_11 , призначення платежу за інформаційно-консультаційні послуги у сфері ІТ на суму 18 000 грн.
Також з довідок від 14.05.2024 №1 виданих ОСОБА_1 ТОВ «Хаджибей ІТ» вбачається, що згідно договорів про надання освітніх послуг від 30.09.2017 та від 11.05.2022 №131023861, позивачка оплатила за навчання сина у період з 2017 року по 2023 року – 153 196 грн, згідно чеку з ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15.05.2024 за навчання у 2024 році позивачка сплатила 57 427 грн.
Окрім наведеного, у матеріалах справи наявні копії квитанцій про грошові перекази, зокрема, від 20.06.2024, з якого вбачається, що ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_3 перерахував 9 980 грн, при цьому, судом встановлено, що такий переказ було здійснено на банківську картку НОМЕР_2 ; від 14.07.2023, з якого вбачається, що відповідачем на рахунок сина було направлено 10 000 грн, 31.07.2023 10 000 грн, 15.09.2023 10 000 грн, 01.09.2023 10 000 грн, 16.10.2023 6 400 грн, 09.11.2023 5 600 грн, від 04.12.2023 5 600 грн, 04.01.2024 5 600 грн на картковий рахунок НОМЕР_2 , 03.02.2024 – 5 600 грн на картковий рахунок НОМЕР_2 , 06.03.2024 5 600 грн на картковий рахунок НОМЕР_2 .
З банківської виписки по рахунку відповідача судом вбачається, що в період з 14.06.2021 до 12.02.2023 ОСОБА_2 перерахував на рахунок сина 97 582 грн.
Судом також встановлено, що мати відповідача є особою, яка отримує пенсію за віком, що вбачається із наявного у матеріалах справи пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 , виданого у 2017 році.
Водночас, судом встановлено, що у ОСОБА_2 та ОСОБА_12 народилася донька ОСОБА_6 , про що здійснено реєстрацію Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, а/з №470.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що задоволенню підлягають вимоги щодо стягнення неустойки(пені) за несвоєчасну сплату аліментів та щодо стягнення додаткових витрат на дитину. 
Апеляційний суд, дослідивши матеріали та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції щодо стягнення неустойки (пені) є передчасними та у їх задоволенні слід відмовити, в той час як висновки щодо стягнення додаткових витрат на дитину та стягнення моральної шкоди є вірними, з огляду на наступне.
Статтею 51 Конституції України гарантовано, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.
За умовами, встановленими ч.1 ст. 3 Конвенції та ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого врахування інтересів дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 1 ст.185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), а частиною 2 ст. 185 СК що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Додаткові витрати повинні бути зумовлені особливими обставинами, до яких закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Тобто, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, які спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини, витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, якщо дитина потребує навчання сааме у цьому навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття; висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Судом у даній справі встановлено, що обґрунтовуючи додаткові витрати на дитину, позивачкою окрім довідок ТОВ «Хаджибей ІТ» від 14.05.2024, якими підтверджено, що згідно договорів про надання освітніх послуг від 30.09.2017 та від 11.05.2022 №131023861, позивачка оплатила за навчання сина у період з 2017 року по 2023 року – 153 196 грн, а також чеку з ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15.05.2024 за яким за навчання сина у 2024 році позивачка сплатила 57 427 грн, суду на підтвердження своєї правової позиції не надано інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували придбання нею синові необхідних спеціальних приладів або устаткування для розвитку його здібностей в ІТ індустрії.
Досліджуючи висновки суду в цій частині, апеляційний суд вважає, що саме витрати на навчання та розвиток здібностей дитини, у даній справі, є додатковими втратами на дитину, з огляду на вказане, судом першої інстанції вірно вказано про наявність підстави вважати обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на дитину саме в розмірі 105 311,50 грн.
Слід наголосити, що наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. 
Виходячи з викладеного, судом вірно не взято уваги інші надані позивачкою чеки, квитанції, інвойси, з огляду на те, що такі документи зокрема, не вказують на особу покупця або отримувача послуг (стоматологія), не вказують, що саме позивачкою сплачено рахунок (інформаційно-консультаційні послуги на 18 000 грн), тощо.
Апеляційним судом відхиляються доводи апеляційної скарги щодо того, що витрати на навчання не зумовлені особливими обставинами та не можуть відноситись до додаткових витрат на дитину з огляду на наступне.
У постанові від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що аналіз статті 185 СК вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
У кожній справі з подібним предметом спору суд виходить із конкретних обставин справ щодо необхідності стягнення додаткових витрат, в залежності від особистих, індивідуальних особливостей дитини (Постанова від 08.12.2021 у справі №607/12170/20 Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду).
Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.
Таким чином, апеляційний суд вважає доведеним факт понесених додаткових витрат на дитину вигляді витрат на навчання та здобуття спеціальних навичок.
В свою чергу, колегія суддів не може погодитись із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Слід зауважити, що з урахуванням заяви позивачки про відсутність у неї претензій по сплаті аліментів станом на 29.05.2023, апеляційним судом розглядається факт злісного ухилення ОСОБА_2 від сплати аліментів починаючи з червня 2023 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Згідно статті 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.
У постанові Верховного Суду від 14.12.2020 року у справі №661/905/19 (провадження №61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
З матеріалів справи вбачається, що єдиний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з червня 2023 року по 05 грудня 2024 року (момент повного розрахунку із заборгованістю та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження) - це розрахунок від 04.12.2024, який зроблений державним виконавцем Малиновського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) Тимчуком Д.Р. по виконавчому провадженню ВП56320494 та який 04.12.2024 вперше був пред`явлений ОСОБА_2 до виконання. Розрахунок оплачений відповідачем був в той самий день - 04.12.2024, що підтверджуються банківською квитанцією про сплату суми боргу на суму 110 915,85 грн постановою державного виконавця від 05.12.2024 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із повним виконанням виконавчого документа, які долучені до матеріалів справи та які є основними документами, які свідчать про початок обізнаності відповідача ОСОБА_2 з остаточною заборгованістю по сплаті аліментів.
04 грудня 2024 року державним виконавцем видана довідка про заборгованість по виконавчому провадженню ВП56320494, в якій так само, як і в розрахунку заборгованості, вказаний розмір заборгованості – 110 915,85 грн. 
Матеріали справи містять дві заяви ОСОБА_2 до державного виконавця Малиновського ВДВС з проханням зарахувати сплачені ним суми в якості аліментів та закінчити виконавче провадження у зв`язку з його повним виконанням та досягненням дитиною повноліття (заяви від 27.06.2024 та заява від 20.08.2024).
У заяві від 20.08.2024 ОСОБА_2 , просив: прийняти до виконавчого провадження та зарахувати до сплати за ВП56320494 докази добровільної сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 за період з 01.06.2023 по 01.06.2024, які були додані до його заяви 27.06.2024 на загальну суму 84 380 грн. Боржник просив прийняти до виконавчого провадження та зарахувати до сплати за ВП 56320494 докази сплати аліментів, які були здійснені на рахунок Малиновського ВДВС у місті Одесі на суму 42 120 грн, також, просив надати відповідь на його заяву від 27.06.2024, яку він раніше надсилав та відповідь на яку він не отримав. 
Отже, в матеріалах справи наявні докази того, що ОСОБА_2 періодично здійснював платежі зі сплати аліментів, погашав заборгованість, нараховану державним виконавцем та свої дії доводив до відома державного виконавця.
Стягнення пені, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається, тому в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів;
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Враховуючи наведені вище вимоги законодавства та судову практику у подібних правовідносинах, апеляційний суд вважає, що відповідачем було доведено відсутність злісної несплати аліментів, а тому суд приходить до висновку, що такі обставини виключають вину ОСОБА_2 , отже виключають можливість нарахування штрафних санкцій у вигляді неустойки (пені).
Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, які суд вважав встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення неустойки (пені) та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволення позовних вимог в цій частині.
Порушення судом норм матеріального права, а саме, ст. ст. 3, 15, 16, 1166 ЦК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки (пені).
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ліпаткіна Елла Володимирівна – задовольнити частково.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 березня 2025 року в частині стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів скасувати та у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів відмовити.
В решті рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено: 20 квітня 2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда