КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 371/1287/25 Головуючий у суді І інстанції Капшук Л.О.
Провадження № 33/824/1573/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2026 року Київський апеляційний суд у складі судді Голуб С.А., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Лушкіна Юрія Петровича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Лушкіна Юрія Петровича на постанову Миронівського районного суду Київської області від 29 січня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Миронівського районного суду Київської області від 29 січня 2026 року ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за частиною 1 статті 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в сумі 665,60 грн на користь держави.
Судом першої інстанції встановлено, що 27 липня 2025 року о 21 годині 04 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом -автомобілем марки «Toyota Avensis», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вулицею Яблуневою міста Миронівка Обухівського району Київської області з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук).
В порушення пункту 2.5. Правил дорожнього руху, після зупинки транспортного засобу працівниками поліції біля будинку під номером 4 на вулиці Яблуневій міста Миронівка Обухівського району Київської області, на пропозицію поліцейського ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу газоаналізатора «Drager «Alcotest 6810» та у закладі охорони здоров`я, чим ухилився від проходження у встановленому законом порядку медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння.
Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що докази, які були досліджені судом у їх сукупності та взаємозв`язку, підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ним порушено вимоги п. 2.5 ПДР, що виразилось у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Не погодившись з вказаною постановою, 05 лютого 2026 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Лушкін Ю.П. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, а справу - закрити.
Вказує, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване та надто суворе застосування стягнення як вид покарання за адміністративне правопорушення, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.
В обґрунтування своїх доводів зазначив, що матеріали справи не містять належних та беззаперечних доказів того, що саме ОСОБА_1 перебував за кермом у момент руху автомобіля.
Суд поклав в основу рішення виключно: первинні пояснення ОСОБА_1 на місці події; суб`єктивні висновки поліцейських; відеозапис, який не фіксує момент керування.
Проте жоден відеозапис не містить: моменту, коли ОСОБА_1 керує автомобілем; моменту зупинки автомобіля ОСОБА_1 ; перебування ОСОБА_1 за кермом під час руху та стоянки автомобіля.
Стверджує, що суд підмінив доказування припущенням: «оскільки особа сказала, що керувала, - значить керувала», що суперечить принципу доведеності вини. Твердження є оціночним судженням та особистою думкою суду.
Наголошує, що суд першої інстанції дійшов висновку про нібито недостовірність пояснень ОСОБА_1 , а також пояснень свідка ОСОБА_2 та доводів захисника, виходячи з припущення, що зміна позиції є свідомою спробою уникнути відповідальності. Такий висновок є передчасним, необґрунтованим і зробленим без урахування стану здоров`я ОСОБА_1 .
Вказує, що на момент розгляду справи судом не встановленні обставини, які характеризують ОСОБА_1 , а саме, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи та має встановлений діагноз:
- тривожно-депресивний розлад з емоційно-вольовою лабільністю, періодичними панічними атаками та інсомнічним компонентом, асоційований з бойовим стресом, у стані медикаментозної субкомпенсації.
Відповідно до висновків ЕКПФО, у ОСОБА_1 наявний помірний ступінь обмеження здатності контролю за своєю поведінкою.
Зазначена обставина не позбавляє ОСОБА_1 осудності та здатності усвідомлювати значення своїх дій, однак об`єктивно означає, що:
- у стресових ситуаціях можливі імпульсивні, непослідовні або емоційно зумовлені реакції;
- поведінка може бути не повністю вольовою врегульованою;
- людина може погоджуватися з твердженнями під психологічним тиском ситуації, розгубленістю або страхом.
Зупинка поліцією в нічний час, підозра у стані сп`яніння, присутність кількох працівників поліції, відеофіксація та загальна напруженість ситуації є вираженим стресовим фактором навіть для психічно здорової особи. Для ОСОБА_1 , з урахуванням встановленого психічного стану, така ситуація об`єктивно могла спричинити дезорганізовану первинну реакцію, яка не відображала реальні обставини події.
Суд першої інстанції, не з`ясувавши стан здоров`я ОСОБА_1 , надав визначальне значення його первинним поясненням на місці події та розцінив подальші пояснення як спробу уникнути відповідальності. Однак без оцінки психоемоційного стану особи така інтерпретація є однобічною та не відповідає принципу всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин справи.
Також захисник наголошує на безпідставному визнанні недостовірними показань свідка, оскільки свідок ОСОБА_2 не був опитаний на місці події, у судовому засіданні дав послідовні показання, підтвердив фактичні обставини.
Суд визнав його показання неправдивими, пославшись виключно на припущення про «бажання допомогти знайомому». При цьому захисник стверджує, що жодної об`єктивної підстави для такого висновку суд не навів та оціночні судження не є доказами.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Лушкін Ю.П. підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Згідно положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Відповідно до положень п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
За п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду визначає Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за № 1103 (далі - Порядок).
Відповідно до п. п. 2, 3, 6, 7 вказаного Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 також передбачає, що огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 404525 вбачається, що 27 липня 2025 року о 21:04 год. в м. Миронівка по вул. Яблунева (Кірова), 4 водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук), від проходження огляду на місці за допомогою газоаналізатора Alkotest Drager 6810 або в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зі змісту протоколу встановлено, що в ньому зазначено місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Також протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Матеріали даного провадження також містять відеозапис події, який є доказом у справі.
Як вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису, працівники поліції, помітивши транспортний засіб, який рухався з порушенням Правил дорожнього руху, розпочали його переслідування та в подальшому зупинили.
Після зупинки транспортного засобу працівники поліції підійшли до двох чоловіків, серед яких був ОСОБА_1 , та розпочали встановлення їхніх осіб і перевірку документів.
Під час спілкування на запитання працівника поліції щодо того, хто керував транспортним засобом ОСОБА_1 повідомив, що керував саме він, після чого надав для перевірки посвідчення водія.
На запитання працівників поліції щодо наявності запаху алкоголю ОСОБА_1 також повідомив, що такий запах виходить від нього.
У подальшому працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер», а також у медичному закладі, однак від проходження огляду він відмовився.
При цьому, після роз`яснення наслідків такої відмови ОСОБА_1 зазначив, що йому відомі відповідні наслідки та він погоджується на складання відносно нього адміністративного протоколу.
Працівниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 404525 та зачитано ОСОБА_1 суть правопорушення і його зміст, водій проставив підпис, погодившись із протоколом, проте написав пояснення на окремому аркуші, в яких зазначив, що він був пасажиром.
Вищезазначений відеозапис містить достовірні дані про дії водія ОСОБА_1 та працівників поліції, які передували складанню протоколу про адміністративне правопорушення, що має істотне значення для правильного вирішення даної справи та є допустимим доказом згідно положень ст. 251 КУпАП.
До того ж, інформація, яка міститься на відеозапису, є достатньою для висновку про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того матеріали даного провадження також містять:
- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, за результатами якого водій від огляду відмовився;
- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
- постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксована не в автоматичному режимі серія ББА № 705085.
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративних правопорушень складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року.
Отже, зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що при прийнятті рішення суд повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.
ОСОБА_1 був притягнутий до відповідальності не за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а за відмову від проходження огляду на стан такого сп`яніння. Тобто, правопорушення є закінченим з моменту такої відмови. 
Доводи захисника про те, що судом першої інстанції не враховано обставини, які характеризують його особу, зокрема наявність інвалідності ІІІ групи та встановленого діагнозу тривожно-депресивного розладу з емоційно-вольовою лабільністю, періодичними панічними атаками та інсомнічним компонентом, асоційованого з бойовим стресом, а також висновок щодо помірного обмеження здатності контролювати свою поведінку, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не впливають на наявність у його діях складу адміністративного правопорушення.
Зазначені обставини, за змістом наведених самим захисником доводів, не виключають його осудності та здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, а відтак не звільняють від обов`язку виконувати законні вимоги працівників поліції, у тому числі щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Посилання адвоката Лушкіна Ю.П. на можливий вплив стресової ситуації, психологічного напруження чи емоційного стану на його поведінку є оціночними та не підтверджують відсутності події та складу адміністративного правопорушення, а також не є підставою для звільнення від відповідальності. Сам по собі факт перебування особи у стресовій ситуації, у тому числі під час зупинки працівниками поліції, не виключає обов`язку дотримання вимог законодавства та не свідчить про неправомірність притягнення до адміністративної відповідальності.
Таким чином, наведені доводи не дають підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі.
Крім того під час всього фіксування події упродовж встановлення особи та складання протоколу ОСОБА_1 не повідомляв, не вказував і не наголошував на тому, що він не керував транспортним засобом, будь-яких заперечень взагалі не висловлював. Навпаки, на відеозаписі чітко чутно такі фрази як: «це його машина, я за рулем їхав», «не викликайте евакуатор, давайте викличемо тверезого водія».
Вина останнього підтверджується наявними в матеріалами справи доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, а тому інші доводи апеляційної скарги суд сприймає критично, як намагання уникнути відповідальності за вчинене.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, за своїм характером має велику суспільну небезпеку, оскільки особа, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння створює загрозу життю та здоров`ю, як собі так і наражає на цю небезпеку інших учасників руху, а тому відсутні підстави для незастосування щодо неї адміністративного стягнення. Водночас відмова від проходження огляду на стан сп`яніння за наявності для цього підстав може дозволити особі уникнути від встановлення факту сп`яніння, а відтак і відповідальності за це. 
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Докази, наявні в матеріалах адміністративного провадження, в повній мірі дозволяють встановити обставини, які мають значення для розгляду даної справи щодо ОСОБА_1 , а переконливих підстав для сумнівів з приводу обставин, які наведено у письмових доказах, не встановлено.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.
Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції про встановлення вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.
Адміністративне стягнення призначене в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, у відповідності до положень ст. 33 КУпАП.
За таких обставин постанова Миронівського районного суду Київської області від 29 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування не вбачається, у зв`язку із чим апеляційний суд залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Лушкіна Юрія Петровича залишити без задоволення.
Постанову Миронівського районного суду Київської області від 29 січня 2026 року, якою  ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддано адміністративному стягненню - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського
апеляційного суду С.А. Голуб