ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/19194/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу 1 державного пожежно-рятувального загону Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 року (суддя Ніколайчук С.В., м. Дніпро, повний текст рішення складено 29.09.2025 року) в справі №160/19194/25 за позовом ОСОБА_1 до 1 державного пожежно-рятувального загону Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання виплатити грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, -

в с т а н о в и в:
01.07.2025 року ОСОБА_1 (далі по тексту –позивач) звернувся до суду з позовом до 1 державного пожежно-рятувального загону Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області (далі по тексту – відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність дій відповідача щодо не нарахування та виплати йому грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статті 162 Закону України «Про відпустки» за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення; зобов`язати відповідача виплатити грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статті 162 Закону України «Про відпустки» за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 року позовні вимоги задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, апеляційну скаргу подав 1 державний пожежно-рятувальний загін Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтував тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт зазначив, що додаткова відпустка учасникам бойових дій за Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на відміну від щорічної, надається незалежно від відпрацьованого в році часу, а лише раз протягом календарного року на підставі заяви працівника та посвідчення учасника бойових дій або інваліда війни, невикористана у поточному році така відпустка на наступний рік не переноситься, поділу на частини не підлягає. Додаткова відпустка як учаснику бойових дій не відноситься до категорії щорічних відпусток, тому вона не надається у наступному році у разі невикористання її в минулому році, зокрема, і у випадку закінчення дії особливого періоду, та не підлягає компенсації у випадку її невикористання. Механізм реалізації пільг передбачає обов`язкове волевиявлення особи-пільговика, законодавством не передбачено надання пільги за минулий час чи компенсації за її невикористання. Додаткова відпустка учасникам бойових дій не віднесена до категорії щорічних відпусток, є пільгою, а відтак за її невикористання право на компенсацію не виникає, тому у відповідача не було правових підстав для проведення спірних виплат. При звільненні зі служби цивільного захисту у ОСОБА_1 відсутні невикористані щорічна основна та додаткова оплачувані відпустки за час служби в Головному Управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області. Апелянт вказував, що норми Закону про відпустки, передбачені для щорічних відпусток, на неї не поширюються. Додаткова відпустка УБД: надається за календарний рік. Причому право працівника на додаткову відпустку УБД повної тривалості не залежить від відпрацьованого часу в такому календарному році, так, відпрацювавши один робочий день у поточному календарному році, працівник матиме право на таку відпустку повної тривалості - 14 календарних днів; надається понад щорічні основну та додаткову відпустки; має бути використана працівником протягом календарного року; не може бути перенесена або продовжена з причин, зазначених у ст. 11 Закону про відпустки, у тому числі й у зв`язку з хворобою працівника, що збіглася з періодом додаткової відпустки УБД; не продовжується на святкові та неробочі дні, що припадають на період такої відпустки, такі дні включають до тривалості додаткової відпустки та оплачують у загальному порядку; не підлягає грошовій компенсації в разі, якщо вона не була використана до дня звільнення. Нормами чинного законодавства передбачена лише основна та додаткова щорічні відпустки, які підлягають поділу на частини та грошовій компенсації. Виплату грошової компенсації за невикористані дні за іншими видами додаткових відпусток стаття 83 КЗпП України та стаття 24 Закону України «Про відпустки» не передбачають. Невикористана позивачем у поточному ропі така відпустка на наступний рік не переноситься, а право на неї працівник може реалізувати тільки протягом календарного року за погодженням з роботодавцем. законодавством не передбачено можливості заміни зазначеної додаткової відпустки грошовою компенсацією, а тому висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для нарахування та виплати грошової компенсації є помилковими, є необґрунтованими. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що частиною 1статті 115 Кодексу цивільного захисту України встановлено, що Держава забезпечує соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів управління та сил цивільного захисту і членів їхніх сімей відповідно до Конституції України, цього Кодексу та інших законодавчих актів. За приписами частини 1статті 129 КЦЗ України, особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту мають право на інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. Суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав що учасники бойових дій мають право отримати додаткову відпустку із збереженням заробітної плати за певних умов. Особам рядового і начальницького складу додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, встановлених законодавством (частина 16статті 129 КЦЗ України). На час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки. Суд першої інстанції зазначив, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: або безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; або грошової компенсації. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. у випадку звільнення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - учасників бойових дій їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВРтастаттею 12 Закону №3551-ХІІ. У разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі. Суд першої інстанції вказував, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону №3551-ХІІ.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 перебував на службі цивільного захисту в 52 державній пожежно-рятувальній частині 1 державного пожежно-рятувального загону Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області у період з 01.09.1992 по 03.09.2024, відповідно до запису у трудовій книжці.
Відповідно витягу з наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області від 03.09.2024 року № 434 капітан служби цивільного захисту ОСОБА_1 звільнений зі служби цивільного захисту за підпунктом 3 пунктом 176 (за станом здоров`я), з правом носіння форменого одягу, та виключений з кадрів Державної служби України з надзвичайних ситуацій 03 вересня 2024 року. При виключенні зі кадрів Державної служби України з надзвичайних ситуацій не було проведено нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, відповідно до пункту 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статті 162 Закону України «Про відпустки» за період 2015-2024 років.
Згідно посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 05.11.2015 року набув статусу учасника бойових дій.
06.05.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з проханням надати інформацію, чи була використана додаткова відпустка як учасником бойових дій за період з 2015 року по 2024 рік. Відповіддю від 09.05.2025 року Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області повідомлено, що відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення, грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, визначених у кошторисі органу управління (підрозділу) на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу. Кошторисом на 2025 рік не передбачено фінансування на виплати компенсації невикористаної відпустки учасникам бойових дій співробітникам, які звільнені».
Проте, на думку позивача, він має право на грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, що і стало підставо для звернення позивача з позовною заявою з позовом до суду.
Згідно ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 129 Кодексу цивільного захисту України, Держава забезпечує соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів управління та сил цивільного захисту і членів їхніх сімей відповідно до Конституції України, цього Кодексу та інших законодавчих актів. Особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту мають право на інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Особам рядового і начальницького складу додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, встановлених законодавством (частина 16статті 129 КЦЗ України).
Пунктом 137 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 року № 593, передбачено, що особи рядового і начальницького складу мають право на такі види відпусток, зокрема інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Згідно п. 148 Положення, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються особам рядового і начальницького складу на підставах та в порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ст. 4, ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
Учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Стаття 1 Закону України «Про оборону України» визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Отже, передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Законом України «Про Національну поліцію» не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув маючи статус учасника бойових дій.
Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням, як учасник бойових дій мав право на отримання соціальної відпуски – додаткової відпуски тривалістю 14 днів як учасник бойових дій. Підтверджується, що ОСОБА_1 у 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роках не використав щорічно 14 днів додаткової відпустки як учасник бойових дій, отже, при звільненні зі служби йому має бути виплачена компенсацію. 
У разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Невиплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки позивачу, підтверджує у своїх поясненнях відповідач, вказує, що дійсно протягом років служби з моменту набуття статусу учасника бойових дій у 2025 році, додаткова відпустка як учаснику бойових дій ОСОБА_1 не надавалась, при звільненні йому не нараховано та не виплачено компенсацію за невикористану додаткову відпуску як учаснику бойових дій. 
Передбачено, що у разі коли особі рядового і начальницького складу служби цивільного захисту при звільнення не було надано додаткову відпустку, виплачується компенсація за невикористання такої відпустки.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки позивач має право на грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки згідно законодавства. 
Суд апеляційної інстанції враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19). Верховний Суд вказував, що у випадку звільнення, особі виплачується компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки.
Також при ухваленні рішення суд апеляційної інстанції враховує правові позиції Верховного Суду, зокрема викладені у постановах від 15.10.2025 року у справі № 420/14817/23, від 21.12.2023 року у справі №300/4869/22, від 06.07.2023 року у справі №160/11532/19, від 08.02.2023 року у справі №420/9834/22, від 22.12.2021 року у справі № 640/21771/20.
Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Не передбачено повернення судових витрат здійснених суб`єктом владних повноважень, крім пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 242, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу 1 державного пожежно-рятувального загону Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 року в справі №160/19194/25 – залишити без змін. 
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у порядку ст.ст. 328 – 329 КАС України. 

Головуючий - суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко 

суддя Ю. В. Дурасова