РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/4713/25
провадження у справі №2/0285/320/26
10 березня 2026 року       м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області
у складі судді Помогаєва А.В., 
за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК«ЄАПБ»)звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом у розмірі 35637,60 грн., з яких: 19368,27 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 0,13 грн. - сума заборгованості за відсотками; 16269,2 грн. - загальна заборгованість по комісії.
В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що 17.09.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК«ЦФР») та відповідачем був укладений кредитний договір №7554178773, за умовами якого ТОВ «ФК«ЦФР» надало відповідачу грошові кошти. 
На підставі Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, укладеного між ТОВ «ФК«ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» первісний кредитор передав права вимоги за кредитними договорами.
26.06.2024 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК«ЄАПБ»було укладено договір факторингу №НІ/11/20-Ф, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором №7554178773 від 17.09.2019, що укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 .
Посилаючись на норми ЦК України та умови укладених договорів, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 35637,60 грн.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. 
Відповідач в судове засідання не з`явилася. Про час і місце судового розгляду вона повідомлялася вчасно та належним чином, однак про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, заяв про відкладення розгляду справи від неї не надходило.
Дослідивши подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з наступних підстав.
Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч. 1 ст. 205 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно положень ст.ст.77, 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Позовна заява не містить інформації про суму кредиту, яку отримала відповідач від первинного кредитора.
Згідно заяви №7554178773 від 17.09.2019 на отримання кредиту від ТОВ «ФК«ЦФР» (а.с. 5,6) ОСОБА_1 давала доручення виплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів:
- 23000 грн - отримувач ОСОБА_2 ;
- 1500 грн - отримувач ОТВ "Смарт-Фінанс";
- 6624 грн - отримувач ТДВ "СК "АРСЕНАЛ ЛАЙФ".
Згідно паспорту кредиту сума / ліміт кредиту визначено у розмірі 35764 грн (а.с. 7), що перевищує суму, зазначену у заяві позичальника.
Позивачем також не надано належних доказів на підтвердження факту отримання відповідачем коштів від первинного кредитора за вищезазначеним договором або переказу на рахунки інших осіб в інтересах позичальника.
Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Необхідність дослідження саме первинних документів у справах щодо стягнення кредитної заборгованості визнана у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц.
Правова позиція щодо первинних документів викладена в постанові Верховного Суду України від 14.06.2018 по справі №364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані у позовній заяві.
Таким чином, позивач звертаючись з даним позовом до суду, повинен був отримати від первісного кредитора платіжні документи, які підтверджують розмір заборгованості по кредитному договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Враховуючи відсутність належних доказів отримання відповідачем коштів, суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу та процентів на неї.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт виникнення заборгованості відповідача та її розмір, що є підставою для відмови в задоволенні позову.
Крім того, позивач посилається на перехід права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від ТОВ «ФК«ЦФР» до АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016.
26.06.2024 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК«ЄАПБ» було укладено договір факторингу №НІ/11/20-Ф, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором №7554178773 від 17.09.2019, що укладений між ТОВ «ФК«ЦФР» та ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 513 ЦК України).
Перевіривши надані позивачем докази, суд дійшов висновку про недоведеність факту набуття позивачем прав вимоги до відповідача.
З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що Договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 між первинним кредитором ТОВ «ФК«ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено 07.10.2016.
На момент укладання зазначеного договору (07.10.2016) не існувало заборгованості за кредитним договором, який було укладено 17.09.2019. Отже, така заборгованість не могла бути предметом договору факторингу та перейти до іншого кредитора.
У свою чергу АТ «ТАСКОМБАНК» не могло передати ТОВ «ФК«ЄАПБ» право вимоги, яке не перейшло від первинного кредитора.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем не доведено та судом не встановлено факту порушення його прав відповідачем. У зв`язку з відсутністю необхідних доказів, суд позбавлений можливості переконатись у законності права вимоги позивача до відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.
Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ: 
У задоволенні позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційна скарга не була подана. У випадку оскарження - рішення набирає законної сили за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії рішення. 

Суддя А.В. Помогаєв