ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 644/1570/25
Номер провадження 22-ц/818/1685/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р., 
представника ХМР Громова О. В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2025 року в складі судді Черняка В.Г. по справі № 644/1570/25 за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування.
В обґрунтування позову вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 .
Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Після смерті батька вона прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом з батьком за однією адресою на день відкриття спадщини, проте оформити свої спадкові права на даний будинок в нотаріальному порядку не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності її батька на будинок.
Батько за життя заповіту не склав. Її мати ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сестра ОСОБА_2 , 1938 року народження, яка в 1960 році виїхала з чоловіком до іншого місця проживання і її доля наразі невідома.
Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька – ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
03 липня 2025 року Харківська міська рада подала пояснення, в яких просила позов залишити без задоволення.
Пояснення мотивовано тим, що позивачем не надано достатніх доказів, ані фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, ані спільного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини. 
Позивачем не підтверджено право власності на будинок АДРЕСА_1 ані ОСОБА_3 , ані ОСОБА_5 , у т.ч. не надано актуальної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, або інформації КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» у зв`язку з чим неможливо встановити чи зареєстровано на сьогодні нерухоме майно на ім`я спадкодавця або кому саме на сьогодні належить вказане нерухоме майно, відсутність обтяжень щодо вказаного майна.
Натомість позивачем не надано обґрунтованої постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на будинок АДРЕСА_1 .
Рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано суду беззаперечних і достатніх доказів з приводу того, що після смерті батьків вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. ОСОБА_1 не підтверджено оформлення своїх спадкових прав на спадкове майно ОСОБА_3 його дружиною ОСОБА_4 , у зв`язку з чим будинок АДРЕСА_1 не може входити до складу спадщини. Також, окрім позивача, вбачаються інші спадкоємці ОСОБА_3 відповідних черг спадкування, на права яких впливає розгляд даної справи, але яких до нього не залучено, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 28 листопада 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Єрьоменко Севастьян Валеріанович, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неприйняття нею спадщини, а саме: житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно будинкової книги для прописки громадян в спірному домоволодінні окрім неї проживали її батьки, а також сестра позивачки - ОСОБА_8 .
ОСОБА_2 перестала проживати зі спадкодавцем до його смерті. Таким чином після смерті ОСОБА_3 у 1967 році, за законодавством, що діяло на той час, ОСОБА_2 не прийняла спадщину, фактично не вступала у володіння та розпорядження спадковим майном.
Позивачка проживала разом зі своїм батьком в будинку за адресою: АДРЕСА_1 з моменту його спорудження у 1965 році і до смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а потім продовжувала проживати у вищевказаному будинку, тобто, прийняла спадщину, оскільки вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.
Вказувала, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про виклик свідків, оскільки допит свідків сприяв повному та всебічному встановленню обставин, що мають значення для справи.
Спірний будинок є спадковим майном після смерті батька, оскільки останній набув при житті право власності на вказане нерухоме майно, на підставі наявних в матеріалах справи № 644/1570/25 письмових доказів.
Наразі у неї відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, що передбачені діючим законодавством України для звернення до нотаріуса з метою видачі свідоцтва про право на спадщину. Будинок не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Звернення до нотаріуса для отримання завідомо відомого результату у вигляді відмови є надмірним формалізмом, яке потягло б за собою тільки витрату коштів, що для неї, як пенсіонера, є обтяжуючим фактором.
Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
У судове засідання апеляційного суду позивачка ОСОБА_1 не з`явилася. 
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 16 квітня 2026 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:
ОСОБА_1 – повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 205–206, т. 1), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 198, т. 1);
Адвокатом Єрьоменком Севастьяном Валеріановичем, який діє в інтересах ОСОБА_1 , отримано в електронному кабінеті 30 грудня 2025 року (а.с. 196, т. 1);
ОСОБА_2 – повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 201–202, т. 1), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 199, т. 1).
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 28).
Наказом директора радгоспу ім. Червоної Армії Харківського тресту овоче-молочних радгоспів № 396 від 19 грудня 1953 року ОСОБА_3 було виділено присадибну ділянку для індивідуальної забудови, на якій ним було збудовано домоволодіння, на теперішній час АДРЕСА_1 (а.с. 20).
25 лютого 1954 року на підставі акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння спірний будинок здано в експлуатацію ОСОБА_3 (а.с. 17-18).
Згідно будинкової книги для прописки громадян, в спірному домоволодінні проживали позивач та її батьки, а також сестра позивачки - ОСОБА_8 (а.с. 30-38).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а.с. 39).
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 40).
Відповідно до довідки Виконавчого комітету Кулиничівської сільської ради від 02 червня 2006 року у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , її дочка – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та онука – ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 15).
Листом Кулиничівської селищної ради від 10 грудня 2013 року повідомлено, що вул. Радгоспна с. Затишшя увійшла до частини земель міста Харкова, які були передані на підставі Постанови Верховної Ради України «Про зміну і встановлення меж міста Харків, Дергачівського і Харківського районів Харківської області» від 06 вересня 2012 року № 5215-VI (а.с17).
Листом завідувача Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори №153б/01-16 від 11 серпня 2025 року повідомлено , що після ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від неї ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалось. Заповіт від імені ОСОБА_4 не посвідчувався (а.с. 114).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За вимогами частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому до правовідносин, пов`язаних із спадкуванням після його смерті, слід застосувати норми ЦК Української РСР у редакції, чинній на час смерті спадкодавця.
Згідно зі статтею 525 ЦК Української РСР від 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.
Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР від 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (частина перша статті 529 ЦК Української РСР від 1963 року).
За вимогами статті 548 ЦК Української РСР від 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (стаття 549 Української РСР від 1963 року).
Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем (постанови Верховного Суду від 25 березня 2020 року в справі № 305/235/17, від 03 листопада 2021 року в справі № 452/938/1, від 07 квітня 2025 року в справі № 559/4056/13-ц та ін.).
За висновками Верховного Суду в постановах від 29 серпня 2018 року в справі № 910/23428/17, від 27 серпня 2024 року в справі № 758/4213/21 під час оцінки достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд під час вирішення справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.
При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Верховний Суд у постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 559/375/16-ц (провадження № 61-31049св18) зазначив, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому законом порядку земельних ділянок під забудову тощо. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Погосподарська книга - це документи первинного обліку в сільських Радах народних депутатів з 1935 року. Метою ведення даного обліку є накопичення і систематизації відомостей по кожному домоволодінні щодо членів сім`ї, які проживають в господарстві, а також дані щодо землі, будівель і худоби, що знаходяться в особистому користуванні. 
Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки № 112/5, а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48.
У статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц).
У справі, яка переглядається, встановлено, що спірне домоволодіння рахувалися і рахуються згідно з даними будинкової книги за померлим ОСОБА_3 , що проживав по АДРЕСА_1 . 
Відповідно до наявних у справі записів будинкової книги за спірною адресою за станом на 1967 рік були прописані ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 . ОСОБА_8 була виписана як вибувша в інше місто 12 вересня 1961 року. 
Установивши, що спадкодавцю ОСОБА_3 на день його смерті на праві приватної власності, зареєстрованому в установленому законом порядку, належав житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , позивачка єдина із спадкоємців за законом прийняв спадщину в порядку статті 549 ЦК Української РСР, фактично вступивши в управління вказаним спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, судова колегія дійшла висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на спірний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями в порядку спадкування за законом.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Отже, рішення суду підлягає скасуванню шляхом ухвалення нового про задоволення позову.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
При зверненні до суду з позовною заявою ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 6144 грн, за подану апеляційну скаргу - 9216 грн (а. с. 96, 179).
Разом з тим, суд вважає, що у даному випадку спір виник не внаслідок винних дій відповідача, а у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, у зв`язку з чим підстави для стягнення цих витрат відсутні. 
Відповідачем визначено Харківську міську раду у зв`язку із відсутністю інших спадкоємців, яка, будь-яких дій, які б порушували право позивача на оформлення спадщини не вчиняла.
Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 04059243), третя особа – ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок за адесою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті батька – ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 20 квітня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина