Справа № 465/9475/23 Головуючий у 1 інстанції: Величко О.В 
Провадження № 22-ц/811/3132/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
Провадження № 22-ц/811/3131/25 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Чижа Л.М.
за участю: ОСОБА_1 та його представника – ОСОБА_2 , 
представника КНП «Львівське територіальне медичне
об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних
методів лікування та швидкої медичної допомоги» -
Ковальчук О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 липня 2025 року та на додаткове рішення цього суду від 17 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що наказом від 18.07.2023 № 607-к/тр його прийнято на посаду лікаря-уролога відділення № 1 амбулаторно-поліклінічного центру ВП «Лікарня Святого Пантелеймона» за основним місцем роботи на 1,0 ставки з 19.07.2023 з оплатою праці згідно з штатним розписом, з випробувальним терміном 3 місяці. 17.10.2023 адміністрацією КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» винесено попередження про те, що 19.10.2023 позивача буде звільнено на підставі п.11 ст.40 КЗпП України за результатами роботи під час випробувального терміну. Наказом від 19.10.2023 № 969-к/тр позивача звільнено у зв`язку з невідповідністю займаній посаді за результатами роботи під час випробувального терміну відповідно до п.11 ст.40 КЗпП України. Як підстава для звільнення, у вказаному наказі зазначаються: службова записка завідувача відділення № 1 амбулаторно-поліклінічного центру ВП «Лікарня Святого Пантелеймона» Ольги Проць від 16.10.2023 та доповідна записка завідувача амбулаторно-поліклінічного відділення ВП «Лікарня Святого Пантелеймона» Катерини Походай від 17.10.2023.
ОСОБА_1 вважає, що був звільнений незаконно, без достатніх на те підстав, а тому, підлягає поновленню на роботі. Звертає увагу на те, що всупереч вимог ч.2 ст.28 КЗпП України його не було своєчасно (за три дні) попереджено про звільнення з роботи. Зазначає, що нормативи щодо необхідної кількості пацієнтів та взаємодій не доводилися до відома позивача при прийнятті його на роботу, керівництво не ознайомлювало його під підпис з жодними документами (графіками, планами, завданнями тощо), у яких містилися б конкретні вимоги щодо кількості пацієнтів, яких йому необхідно прийняти в місяць. Окрім того, у службовій та доповідній записках вказується, що мали місце усні скарги пацієнтів в частині недотримання позивачем правил етики та деонтології при спілкуванні, однак, вказане не підтверджується жодними додатковими матеріалами та доказами. Не погоджується позивач також із твердженнями про те, що за час роботи він не зарекомендував себе як старанний та сумлінний працівник. При прийнятті на роботу до відома позивача не доводився план проходження випробувального терміну з переліком конкретних доручень і завдань. 
На підставі наведеного просив:
-визнати незаконним і скасувати наказ генерального директора КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» від 19.10.2023 № 969-к/тр про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря - уролога відділення № 1 амбулаторно-поліклінічного центру ВП «Лікарня Святого Пантелеймона»; 
-поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря-уролога відділення № 1 амбулаторно-поліклінічного центру ВП «Лікарня Святого Пантелеймона»; 
-стягнути з КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» на користь ОСОБА_1 його середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.10.2023 до його поновлення на роботі з розрахунку 20 000,00 грн за один місяць.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 01.07.2025 у задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовлено.
Додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17.07.2025 у задоволенні вимог представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Сибаля О.Б. про стягнення з КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» витрат на правову допомогу та судового збору – відмовлено.
Рішення та додаткове рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про невідповідність позивача займаній посаді та, як наслідок, про правомірність його звільнення, оскільки відповідачем як роботодавцем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що позивач неналежно виконував свої посадові обов`язки. Висновок суду про те, що відповідач письмово попередив позивача про звільнення за три дні не відповідає дійсності та суперечить матеріалам справи. Судом неправильно протлумачено норми ч. 2 ст. 28 КЗпП України та п. 11 ст. 40 КЗпП України, внаслідок чого зроблено хибний висновок про наявність у роботодавця абсолютного (безумовного) права на звільнення працівника за результатами випробування без доказування конкретних недоліків в його роботі. Внаслідок протиправних дій відповідача, позивач змушений був зазнати й суттєвих змін в житті, адже йому необхідно було шукати нову роботу. Ситуація утруднилася тим, що позивач є особою пенсійного віку, внаслідок чого працевлаштуватися йому не вдалося. Незаконним звільненням було також завдано шкоди репутації позивача, адже йому довелося виправдовуватися перед колегами по роботі, доводити свою правоту, що підстав для звільнення не було, позивача гнітила ця ситуації, адже він усе життя пропрацював лікарем і мав хорошу репутацію. Для поновлення своїх трудових прав позивач змушений був звернутися за правовою допомогою до адвоката та до суду, брати участь у судових засіданнях, що також призводило до стресу та психологічної напруги. Таким чином, оскільки права позивача у сфері трудових відносин були порушені, то він має право на відшкодування йому моральної шкоди.
Проситьрішення та додаткове рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити.
КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» подало письмовий відзив на апеляційну скаргу.
У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник – Сибаль О.Б. підтримали апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній, представник КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» - Ковальчук О.П. заперечив проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що судові рішення таким вимогам відповідають.
Судом встановлено, що наказом № 607-к/тр від 18.07.2023 ОСОБА_1 прийнято на посаду лікаря-уролога відділення № 1 амбулаторно-поліклінічного центру ВП «Лікарня Святого Пантелеймона» за основним місцем роботи на 1,0 ставки з 19.07.2023 з оплатою праці згідно з штатним розписом, з випробувальним терміном 3 (три) місяці.
Як вбачається із змісту повідомлення КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» від 17.10.2023 № 23-07вих2213, ОСОБА_1 повідомлено про звільнення 19.10.2023 із займаної посади за результатами роботи під час випробувального терміну.
Наказом генерального директора КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» від 19.10.2023 № 969-к/тр ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з невідповідністю займаній посаді за результатами роботи під час випробувального терміну відповідно до п. 11 ст. 40 КЗпП України. Підстава для звільнення: службова записка завідувача відділення №1 Амбулаторно-поліклінічного центру ВП «Лікарня св. Пантелеймона» ОСОБА_3 від 16.10.2023 та доповідна записка завідувача Амбулаторно - поліклінічного центру ВП «Лікарня св. Пантелеймона» КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» ОСОБА_4 від 17.10.2023.
Відповідно до службової записки завідувача відділення №1 Амбулаторно-поліклінічного центру ВП «Лікарня св. Пантелеймона» ОСОБА_3 від 16.10.2023 за час роботи мали місце усні скарги пацієнтів на лікаря-уролога ОСОБА_1 в частині дотримання ним правил етики та деонтології при спілкуванні, що в свою чергу є грубим порушенням Етичного кодексу лікаря України. За весь час роботи на випробувальному терміні ОСОБА_1 не зарекомендував себе як старанний та сумлінний працівник. Враховуючи вищенаведене та зважаючи на необхідність підвищення якості медичної допомоги, що надається пацієнтам в умовах КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова», ОСОБА_3 просила розглянути питання щодо доцільності продовження трудових відносин з ОСОБА_1 .
Як вбачається із доповідної записки завідувача Амбулаторно - поліклінічного центру ВП «Лікарня св. Пантелеймона» КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» ОСОБА_4 від 17.10.2023, визнано недоцільним продовження трудових відносин із ОСОБА_1 . При цьому, окрім вказівок на надходження від пацієнтів скарг на ОСОБА_1 , доповідна записка містить відомості про те, що обсяги виконуваної ОСОБА_1 роботи були значно меншими в порівнянні із середніми показниками роботи лікарів-урологів амбулаторно-поліклінічної служби. Так, констатується, що ОСОБА_1 за час роботи в серпні 2023 року: прийняв пацієнтів - 251 особа, створив взаємодій – 330; у вересні 2023 року: прийняв пацієнтів – 190 осіб, створив взаємодій – 226. В той же час середній показник лікаря-уролога амбулаторно-поліклінічної служби на 1,0 ставки за аналогічний період часу становить: в серпні 2023 року створено взаємодій – 778, у вересні 2023 року створено взаємодій – 442.
Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно із частиною першою статті 26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.
У період випробування на працівників поширюється законодавство про працю (частина друга статті 26 КЗпП України).
Відповідно до частини першої статті 27 КЗпП України строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації - шести місяців.
До строку випробування не зараховуються дні, коли працівник фактично не працював, незалежно від причини (частина третя статті 27 КЗпП України).
Згідно з частиною другою статті 28 КЗпП України у разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення.
Розірвання трудового договору з працівником під час терміну випробування не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, оскільки працівник при прийнятті на роботу, даючи згоду на випробування, фактично дає згоду і на можливість розірвання з ним трудового договору, якщо протягом строку випробування буде встановлено невідповідність його роботі, на яку його прийнято.
Термін «невідповідність» означає, що підставою для звільнення не може бути порушення трудової дисципліни. За такі порушення працівник може бути звільнений на підставі відповідних статей КЗпП України, а не за результатами випробування.
Отже, підставою для звільнення за результатами випробування може бути тільки невідповідність працівника посаді, на яку він прийнятий.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05.12.2019 у у справі № 522/3864/18, провадження № 61-18425св19.
Вирішення питання відповідності працівника займаній посаді є правом роботодавця, який приймає таке рішення за наслідками роботи працівника в період строку випробування.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 12.06.2023 у справі № 202/1444/21, провадження № 61-3839св23, від 30.01.2023 у справі № 522/3291/20, провадження № 61-10888св22, від 28.06.2023 у справі № 202/1441/21, провадження № 61-3837св23.
Пунктом 11 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено звільнення працівника через встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування.
Звільнення на підставі пункту 11 частини першої статті 40 КЗпП України з урахуванням частини другої статті 28 КЗпП України має відбуватися за наступних умов: 1) встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі; 2) письмове попередження працівника про звільнення за три дні; 3) звільнення проводиться протягом строку випробування.
У постанові Верховного Суду від 22.07.2020 у справі № 826/12446/17 вказано, що у період випробувального терміну суб`єкт призначення з`ясовує професійні та ділові якості працівника, його здатність виконувати якісно і сумлінно свої обов`язки. У разі, якщо суб`єкт призначення в період випробування працівника прийде до негативного висновку щодо відповідності працівника роботі, яка йому доручається, він має право його звільнити з причини незадовільного результату випробування. Суб`єкт призначення самостійно визначає, чи відповідає працівник посаді, на яку його призначено, і, визначаючи у цьому контексті критерії якості виконання роботи за посадою, наділений певною свободою розсуду.
Повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши усі надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивача за його згодою було прийнято на посаду лікаря-уролога зі строком випробування три місяці й у період строку випробування роботодавець встановив невідповідність позивача займаній посаді, що підтверджено службовою запискою завідувача відділення №1 Амбулаторно-поліклінічного центру ВП «Лікарня св. Пантелеймона» від 16.10.2023 та доповідною запискою завідувача Амбулаторно - поліклінічного центру ВП «Лікарня св. Пантелеймона» КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» від 17.10.2023.
З огляду на вказане, а також те, що при визначенні відповідності посади працівника з випробуванням роботодавець наділений певною свободою розсуду, апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не перевірив обґрунтованість висновків роботодавця про те, що позивач не відповідав займаній посаді. Крім цього, з метою всебічного та об`єктивного розгляду справи судом першої інстанції було допитано в якості свідка завідувача відділення № 1 Амбулаторно - поліклінічного центру ВП «Лікарні св. Пантелеймона» ОСОБА_3 , яка підтвердила факти, викладених у службовій та доповідній записках.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що роботодавець не повідомив позивача про звільнення за три дні, апеляційний суд виходить з такого.
Як правильно звернув увагу суд першої інстанції, із заяви позивача ОСОБА_1 від 17.10.2023 вбачається його проінформованість про майбутнє звільнення 19.10.2023. Зокрема, ОСОБА_1 , звертаючись до керівництва медичної установи, зазначив про необхідність надання йому правового обґрунтування звільнення з посади та у зв`язку із звільненням – окремих документів.
Тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач був належно повідомлений про звільнення.
Отже, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі, та як наслідок, відмови у задоволенні похідних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується також із додатковим рішенням суду та висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.
У процесі реалізації свого права на правничу допомогу учасники судового розгляду, як правило, несуть відповідні витрати на послуги професійних представників – адвокатів. За змістом положень статей 133, 137, 141 ЦПК України цивільне процесуальне законодавство України передбачає право учасників справи на відшкодування витрат на правничу допомогу за рахунок сторони, яка програла судовий спір.
Оскільки судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , відсутні підстави для стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 липня 2025 року та додаткове рішення цього суду від 17 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 27.02.2026

Головуючий  

Судді