ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2026 року  Справа № 924/1351/20 (924/1000/24) 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Крейбух О.Г. ,  суддя Тимошенко О.М. 

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.
за участю представників сторін:
позивача за первісним позовом: Заруцького О.В., адвоката, ордер про надання правничої (правової) допомоги від 20.06.2024 серія ВХ №1071978, арбітражного керуючого Рудого А.М.
відповідача за первісним позовом: Палінчака А.О., адвоката, ордер на надання правничої допомоги від 14.01.2026 серія ВХ №1116082
кредитора ОСОБА_1 : Яроша В.Ю., адвоката, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 14.04.2022 серія ВХ №1026829

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 (вх.4568/25 від 22.10.2025) на рішення Господарського суду Хмельницької області від 01.10.2025, ухваленого суддею Танасюк О.Є. у справі №924/1351/20 (924/1000/24) 
за позовом Колективного підприємства "Агрофірма "Проскурів"
до ОСОБА_2 
про - скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 89610 від 22.01.2013 щодо об`єкту нерухомого майна (реєстраційний номер 2015868101) нежитлове приміщення, загальною площею 670,7 м. кв., закривши відповідний розділ із одночасним припиненням усіх речових прав та обтяжень цього розділу;
- скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 90918 від 22.01.2013 щодо об`єкту нерухомого майна (реєстраційний номер 2052468101) нежитлове приміщення, загальною площею 714,2 м. кв., закривши відповідний розділ із одночасним припиненням усіх речових прав та обтяжень цього розділу
за зустрічним позовом ОСОБА_2 
до Колективного підприємства "Агрофірма "Проскурів"
про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта за амністією №ІУ161240813748 від 13.08.2024 на об`єкт будівництва "Нове будівництво групи господарських будівель: адміністративна будівля "А-3", господарська будівля – склад "Б-2", розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
(в межах справи №924/1351/20 про банкрутство колективного підприємства "Агрофірма "Проскурів")

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 01.10.2025 у справі №924/1351/20(924/1000/24) позов Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів” задоволено.
Скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 89610 від 22.01.2013 щодо об`єкту нерухомого майна (реєстраційний номер 2015868101) нежитлове приміщення, загальною площею 670,7 м. кв., закривши відповідний розділ із одночасним припиненням усіх речових прав та обтяжень цього розділу.
Скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 90918 від 22.01.2013 щодо об`єкту нерухомого майна (реєстраційний номер 2052468101) нежитлове приміщення, загальною площею 714,2 м. кв., закривши відповідний розділ із одночасним припиненням усіх речових прав та обтяжень цього розділу
Стягнуто з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів” (29008, м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 257, код ЄДРПОУ 03788891) 6056,00 грн. (шість тисяч п`ятдесят шість гривень 00 коп.) витрат по оплаті судового збору.
У зустрічному позові ОСОБА_2 відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ОСОБА_2 звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення Господарським судом Хмельницької області норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення:
- неправильно застосовано норми матеріального права, а саме ст.ст. 215, 220, 657 ЦК України, статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року, а також ст. 8 ЗУ «Про цінні папери і фондову біржу», у зв`язку із чим місцевий господарський суд дійшов до помилкового висновку, що договір купівлі-продажу акцій САТ «Проскурів» в порядку відкритої підписки не підтверджує факту набуття САТ «Проскурів» спірних нежитлових приміщень;
- не враховано суперечливу поведінку позивача за первісним позовом;
- не взято до уваги те, що спір у цій справі виник між КП «Агрофірма «Проскурів» та ОСОБА_2 щодо права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення, загальною площею 670,7 м. кв. та нежитлове приміщення, загальною площею 714,2 м. кв., а відтак скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) є неефективним способом захисту порушеного, на думку позивача, права;
- невірно визначено початок перебігу позовної давності та, як наслідок, невірний висновок суду про відсутність підстав для задоволенні заяви відповідача про застосування позовної давності;
- не взято до уваги те, що до спірних приміщень не може бути застосована процедура «будівельної амністії», оскільки право власності на них зареєстроване у встановленому законом порядку, і така реєстрація не скасована на момент реєстрації Декларації про готовність до експлуатації об`єкта за амністією за №ІУ161240813748 від 13.08.2024.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач за первісним позовом наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.
В письмових поясненнях від 12.01.2026 представник скаржника просить суд апеляційної інстанції звернути увагу на те, що судами апеляційної та касаційної інстанцій у справах №№924/1280/23 та №924/1351/20(924/914/20) були встановлені обставини укладення Договорів купівлі-продажу акцій ВАТ "Проскурів" в порядку відкритої підписки між засновниками САТ "Проскурів" в особі ОСОБА_3 та фізичними особами – громадянами згідно списку. При цьому наголошує, що вказані договори є ідентичними до договору №10 від 23.04.1999 купівлі-продажу акцій САТ „Проскурів” в порядку відкритої підписки.
Відтак скаржник вважає, що встановлення судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення обставин неукладеності договору №10 від 23.04.1999 купівлі-продажу акцій САТ „Проскурів” в порядку відкритої підписки та невідповідності його формі та змісту суперечать принципу правової визначеності, єдності судової практики, зокрема судовим рішенням у справі №924/1280/23 та у справі №924/1351/20(924/914/20).
Кредитор у справі про банкрутство - ОСОБА_1 в письмових поясненнях зазначає, що під час розгляду справи у суді першої інстанції здійснювався огляд оригіналу договору №10 від 23.04.1999 купівлі-продажу акцій САТ „Проскурів” в порядку відкритої підписки із Додатком №1 і підписним списком та зроблено вірний висновок про неукладеність договору. Разом з тим, у наведених скаржником справах такого дослідження інших договорів та підписного списку не здійснювалося, що унеможливлює висновок про те, що суд по іншому застосував закон за подібних обставин справи та доказової бази.
Також в письмових поясненнях ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ОСОБА_2 (витребувати у неї) оригінали Договору №10 від 23.04.1999 купівлі-продажу акцій САТ "Проскурів" в порядку відкритої підписки, Додатку №1 і підписного списку.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 у справі №924/1351/20(924/1000/24), серед іншого, задоволено клопотання представника кредитора ОСОБА_1 - адвоката Яроша Василя Юрійовича про витребування у ОСОБА_2 оригіналу Договору №10 від 23.04.1999 купівлі-продажу акцій САТ "Проскурів" в порядку відкритої підписки, Додатку №1 і підписного списку; зобов`язано ОСОБА_2 надати Північно-західному апеляційному господарському суду в строк до 30.01.2026 оригінали Договору №10 від 23.04.1999 купівлі-продажу акцій САТ "Проскурів" в порядку відкритої підписки, Додатку №1 і підписного списку; відкладено розгляд апеляційної скарги 02 лютого 2026 р. о 10:00 год. 
02.02.2026 від представника ОСОБА_2 надійшло пояснення, в якому зазначено, що оригінал договору №10 від 23.04.1999 купівлі-продажу акцій CAT «Проскурів» в порядку відкритої підписки із Додатком №1 і підписним списком для огляду в суді першої інстанції надавався представником КП «Агрофірма «Проскурів» керуючим санацією - ОСОБА_4 . При цьому, представник зазначив, що у ОСОБА_2 відсутній оригінал витребовуваного договору, оскільки сторонами останнього є засновники CAT «Проскурів» в особі ОСОБА_3 та фізичні особи згідно підписного списку, що додається до договору і є його невід`ємною частиною. Лише 14.06.2021 Будзінською Т.М. набуто право власності на спірні нежитлові приміщення.
Разом з тим, представник скаржника вказує, що копія договору №10 від 23.04.1999 купівлі-продажу акцій CAT «Проскурів» в порядку відкритої підписки, Додатку №1 і підписного списку наявна у матеріалах справи 7/951-А, яка перебувала у провадженні Господарського суду Хмельницької області.
Враховуючи викладене, представником ОСОБА_2 на виконання ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 у справі №924/1351/20(924/1000/24) надано належним чином засвідчену копію договору №10 від 23.04.1999 купівлі-продажу акцій CAT «Проскурів» в порядку відкритої підписки; Додатку №1 і підписного списку, копія якого засвідчена Господарським судом Хмельницької області.
17.03.2026 від представника ОСОБА_2 надійшло клопотання про скасування заходів забезпечення позову, в якому у випадку скасування апеляційним судом рішення Господарського суду Хмельницької області від 01.10.2025 у справі №924/1351/20(924/1000/24) та ухвалення нового судового рішення, яким буде відмовлено у задоволені позову КП «Агрофірма «Проскурів» до ОСОБА_2 , просить суд скасувати заходи забезпечення позову, вжиті згідно з постановою Північно західного апеляційного господарського суду від 04.06.2025 по справі № 924/1351/20 (924/1000/24).
В судове засідання 23.04.2026 з`явилися представник Колективного підприємства "Агрофірма "Проскурів" - Заруцький О.В., арбітражний керуючий Рудий А.М., представник кредитора ОСОБА_1 - адвокат Ярош В. Ю. та представник ОСОБА_2 - адвокат Палінчак А.О.
В судовому засіданні 17.03.2026 представник скаржника підтримав доводи викладені в скарзі та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить її задоволити.
Представник позивача за первісним позовом та представник кредитора ОСОБА_1 заперечили проти задоволення апеляційної скарги та надали пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просять відмовити в задоволенні скарги.
Колегія суддів, заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення місцевого господарського суду - скасувати, прийнявши нове рішення, яким в задоволенні первісних позовних вимог відмовити, а зустрічний позов задовольнити.
При цьому колегія суддів виходила з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно Проекту реконструкції приміщення контори колгоспу „Комунар” с. Ружична Хмельницького району Інв. № 4582, 1971 року, приміщення контори було побудоване у 1962 році.
Управлінням проектних організацій проектно-кошторисного бюро Агрофірми „Проскурів” Хмельницького району Хмельницької області розроблений робочий проект газопостачання топочної контори і кухні бару Агрофірми „Проскурів”.
Відповідно до п. 1.2. Статуту Агрофірми „Проскурів”, позивач є правонаступником колгоспу „Комунар”, КСП „8 Березня” (с. Виші Вовківці Хмельницького району Хмельницької області), ТОВ „Універсаму „Південний” (м. Хмельницький, вул. Свободи, 1 „а”).
У 1996 році створено Сільськогосподарське акціонерне товариство „Проскурів” шляхом внесення майнових внесків засновниками та особами, які підписалися на акції Товариства для оплати акцій, що випускаються та формування його статутного фонду (п. 1.1. Установчого договору про створення САТ „Проскурів”). 
Згідно п 3.4., 3.5 Установчого договору про створення САТ „Проскурів”, засновники вносять в рахунок оплати акцій свої частки в майні акціонерного товариства „Агрофірми „Проскурів” або грошові кошти. Майнові внески засновників у вигляді майнових часток передаються у вигляді частини майна агрофірми „Проскурів” в натурі.
23.04.1999 між засновниками сільськогосподарського акціонерного товариства „Проскурів в особі ОСОБА_3 , який діє від імені засновників на підставі установчого договору про створення ВАТ „Проскурів від 28.09.1996 з однієї сторони та фізичні особи, згідно підписного списку, що додається до договору і є його невід`ємною частиною, укладено договір купівлі-продажу акцій сільськогосподарського товариства „Проскурів” в порядку відкритої підписки.
Згідно п.п. 2, 3 договору акції САТ „Проскурів” є простими іменними. Громадяни вносять на підставі цього договору в якості оплати вартості акцій САТ „Проскурів майно згідно переліку вказаному в додатку №1 до цього договору. Вказане майно отримане громадянами в натурі на належні їм майнові паї в майні колективного сільськогосподарського підприємства агрофірми „Проскурів (м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 257).
Як вбачається із додатку №1 до договору до переліку внесено будівлі по вул. Кам`янецькій, 257 в кількості 1.
23.03.2001 рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ „Проскурів”, оформлених протоколом №2, акціонери ВАТ „Проскурів” надали згоду на приєднання САТ „Проскурів” до ВАТ „Проскурів”.
Відповідно до п. 1.3. Статуту ВАТ „Проскурів”, затвердженого загальними зборами акціонерів ВАТ „Проскурів”, протокол №3 від 10.07.2004, товариство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та зобов`язань сільськогосподарського акціонерного товариства „Проскурів” (Хмельницька обл., Хмельницький р-н, с.Розсоша; код 23839113), яке реорганізувалось шляхом приєднання до нього.
У березні 2006 ВАТ „Проскурів” звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом про визнання права власності на приміщення загальною площею 714,2 кв.м. та приміщення загальною площею 670,7 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 257. Зокрема, ВАТ „Проскурів” посилалося на те, що 23.04.1999 Агрофірма „Проскурів” передала приміщення по вул. Кам`янецькій, 257 у власність, як внесок у статутний фонд САТ „Проскурів”, згідно установчого договору про створення САТ „Проскурів”, після чого зазначені приміщення були поставлені на баланс САТ „Проскурів” і на них нараховувалися амортизаційні відрахування. У позові ВАТ „Проскурів” зазначало, що не має змоги надати необхідні первинні документи для проведення реєстрації приміщення, оскільки останні не збереглися у зв`язку з тривалим терміном існування та використання даних приміщень (справа №7/951А).
В матеріалах справи наявні акти виконаних робіт по реконструкції контори Агрофірми „Проскурів” та здійснення благоустрою, проведенню ремонтних робіт готелю Агрофірми „Проскурів”, будівництву магазину на автобусній зупинці біля контори Агрофірми „Проскурів” (січень, лютий, вересень, листопад 2002 року, травень, квітень, серпень, жовтень 2003 року, січень 2004 року).
28.02.2006 ВАТ „Проскурів” видано довідку за №30/1 про те, що приміщення загальною площею 714,2 кв. м. та приміщення загальною площею 670,7 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 257, поставлені на баланс ВАТ „Проскурів”, як правонаступника САТ „Проскурів”.
Хмельницьке БТІ листом від 06.04.2006 №1681/01-15 повідомило голову Ради ВАТ „Проскурів” ОСОБА_3 , що для проведення державної реєстрації права власності необхідно надати один з належних правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на приміщення, передбачених ст. 19 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” від 01.07.2004 №1952-IV або Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 за №7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за №157/6445 (в частині, що не суперечить Закону).
Згідно довідки ВАТ „Проскурів” від 10.05.2006 №50/03, відповідно до договору №10 від 23.04.1999 на баланс ВАТ „Проскурів” було поставлено один майновий комплекс (що знаходиться за адресою м. Хмельницький, вул.Кам`янецька, 257), який включає в себе три будівлі: згідно плану на будову літер „А-3”, загальною площею 714,2 кв. м., згідно плану на будову літер „Б-2”, загальною площею 670,7 кв.м., господарське приміщення, загальною площею 24,8 кв.м.
Під час розгляду Господарським судом Хмельницької області справи №7/951А головою Ради ВАТ „Проскурів” Рудиком І.Л. надавалися пояснення (від 10.05.2006), в яких повідомляв, що з листопада 1981 року він займав посаду голови колгоспу „Комунар” с. Ружична. З того часу ним використовувалось офісне приміщення (контора) колгоспу. З моменту приєднання с. Ружична до м. Хмельницького, вищезазначеній конторі з гаражем та кухнею, що знаходились біля неї, було присвоєно адресу: м. Хмельницький вул. Фрунзе, 257 (нині вул. Кам`янецька). Дані приміщення були побудовані у 1962 році на замовлення колгоспу „Комунар і обліковувались на бухгалтерському балансі колгоспу. Протягом усіх років існування даних приміщень щодо них неодноразово проводились ремонтні роботи та реконструкції. У 1990 році колгосп „Комунар” було реорганізовано в агрофірму „Проскурів”. В той же час агрофірмою було розпочато будівництво іншого приміщення, площею 24,8 кв.м., яке планувалось використовувати під магазин. У 1997 році всі приміщення були передані сільськогосподарському акціонерному товариству „Проскурів”. У 2004 році, в результаті реорганізації САТ „Проскурів” у ВАТ „Проскурів”, приміщення передані на баланс останньому, як правонаступнику. На даний час усі приміщення знаходяться на балансі ВАТ „Проскурів” і на них нараховуються амортизаційні відрахування. Колишня контора колгоспу „Комунар” до цього часу використовується ВАТ „Проскурів” під офісне приміщення, гаражі і кухню (на даний час бар та кімнати відпочинку) використовуються за призначенням. Господарське приміщення, яке планувалось використовувати під магазин, тимчасово не використовується.
Також у справі №7/951А завідуючий господарством агрофірми „Проскурів” Кафлевський Й.М. у поясненнях (від 10.05.2006) повідомив, що з 1975 року здійснював керівництво будівельною діяльністю колгоспу „Комунар”. Контора колгоспу та допоміжні приміщення разом з гаражами були побудовані у 1962 році будівельниками колгоспу. На початку дев`яностих років агрофірмою здійснювалось будівництво і побудовано за адресою вул. Кам`янецька, 257 допоміжне приміщення, яке мало використовуватись під магазин.
ВАТ „Проскурів” на підтвердження позовних вимог у справі №7/951А подавалися: технічні паспорти на приміщення по вул. Кам`янецькій, 257, виготовлені Хмельницьким бюро технічної інвентаризації, розроблений Республіканським проектним інститутом „Укрколгосппроект” проект реконструкції будівлі контори колгоспу „Комунар” с. Ружична Хмельницького району (1971р.), розроблений управлінням проектних організацій Украгропрому та проектно-кошторисним бюро агрофірми „Проскурів” робочий проект газопостачання топочної контори і кухні агрофірми „Проскурів”, картку рахунку: 15: інвестиції: магазин зупинка за 01.01.01 - 01.01.04, акти виконаних робіт по будівництву та реконструкції контори, готелю, магазину агрофірми „Проскурів”.
Постановою Господарського суду Хмельницької області від 10.05.2006 у справі №7/951А визнано за ВАТ „Проскурів” с. Розсоша Хмельницького району право власності на майно - триповерхове приміщення по вул. Кам`янецькій, 257 загальною площею 670,7 кв.м., фундамент бетонний, матеріал стін цегла, підлога цементна, матеріал перекриття залізобетон; двоповерхове приміщення з підвалом по вул. Кам`янецькій, 257, загальною площею 714,2 кв.м., фундамент бетонний, матеріал стін цегла, підлога цементна, матеріал перекриття - залізобетон; господарське приміщення по вул. Кам`янецькій, 257, загальною площею 24,8 кв.м., фундамент бетонний, матеріал стін цегла, підлога цементна, матеріал перекриття - залізобетон, покрівля - черепиця.
15.10.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк” в особі відділення №881 Хмельницької обласної філії (іпотекодержатель) та Відкритим акціонерним товариством „Проскурів” (іпотекодавець), що є майновим поручителем позичальників (ДП „Глорія та ТОВ „Ресторан „Софія”) укладено іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Папка Т.В. за реєстровим №1376.
Відповідно до п. 1.1. іпотечного договору від 15.10.2007 іпотекодавець передає, в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов`язань позичальниками за договором кредиту №880/155-РК 18 від 13.07.2007 та генеральним договором про здійснення кредитування №880/238-ГД 27 від 15.10.2007, укладеними між іпотекодержателем та позичальниками, та у якості забезпечення виконання зобов`язань іпотекодержателем за договором невідновлювальної кредитної лінії №880/115-НКЛ 28 від 05.06.2007, а також всіма додатковими угодами до них, що є їх невід`ємними частинами (основне зобов`язання), наступне нерухоме майно:
- триповерхове приміщення, загальною площею 670,7 кв.м., що розташоване за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька (вул. Фрунзе), буд. 257, що належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі постанови Господарського суду Хмельницької області від 10.05.2006 року по справі №7/951 А, право власності на яке зареєстроване 16.10.2006 року Хмельницьким бюро технічної інвентаризації в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 16389410 згідно витягу номер 12168477;
- двоповерхове приміщення з підвалом, загальною площею 714,2 кв.м., що розташоване за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька (вул. Фрунзе), буд. 257 (двісті п`ятдесят сім), що належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі постанови Господарського суду Хмельницької області від 10.05.2006 року по справі №7/951 А, право власності на яке зареєстроване 16.10.2006 року Хмельницьким" бюро технічної інвентаризації в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 16389945 згідно витягу номер 12168884.
Відповідно до п. 2.1.4. іпотечного договору, іпотекодавець зобов`язаний без письмової згоди іпотекодержателя, не відчужувати предмет іпотеки, а також не передавати його в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.
Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2011 у справі №7/951А задоволено частково апеляційну скаргу прокурора Хмельницької області. Постанову Господарського суду Хмельницької області від 10.05.2006 у справі №7/951А скасовано. Провадження у справі за позовом ВАТ „Проскурів” до Хмельницького бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на приміщення закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
На підставі рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 89610 від 22.01.2013 до Державного реєстру речових прав внесено запис про державну реєстрацію права власності ПАТ „Проскурів” на нежитлове приміщення, загальною площею 670,7 м. кв. (реєстраційний номер 2015868101) на підставі постанови Господарського суду Хмельницької області від 10.05.2006 у справі №7/951А.
Також на підставі рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 90918 від 22.01.2013 до Державного реєстру речових прав внесено запис про державну реєстрацію права власності ПАТ „Проскурів” на нежитлове приміщення, загальною площею 714,2 м. кв. (реєстраційний номер 2052468101), на підставі постанови Господарського суду Хмельницької області від 10.05.2006 у справі №7/951А.
01.08.2019 між ПАТ „Проскурів” (позичкодавець) та Агрофірмою „Проскурів” (користувач) укладено договір безоплатного користування (позички) майна, відповідно до умов якого позичкодавець передає, а користувач приймає у безоплатне користування (позичку) майновий комплекс, що обліковується на балансі ПАТ „Проскурів”, який знаходиться на земельній ділянці Агрофірми „Проскурів” з кадастровим номером 6810100000:28:001:0634 за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 257, а саме: офісне приміщення загальною площею 670,7 м.кв.; готельний комплекс загальною площею 714,2 м.кв.; технічні приміщення площею 24,8 м.кв.; огорожа кірпічна 98,1 м.п., в тому числі (декоративні чавунні решітки – 13 шт., декоративні ковані решітки - 17 шт., декоративні ковані ворота – 3шт., ворота розсувні – 2 шт.).
Пунктом 5.1. договору передбачено, що протягом строку дії договору позичкодавець зобов`язується не вчиняти будь-яких дій щодо передачі, відчуження чи продажу майна третім особам без погодження з користувачем.
Відповідно до п. 8.1. строк дії договору встановлено з 01.08.2019 по 01.07.2022.
01.08.2019 між сторонами підписано акт приймання-передачі в безоплатне користування (позичку) майна.
22.08.2019 між сторонами підписано додаткову угоду до договору безоплатного користування (позички) майна, якою, зокрема, викладено п. 8.1. договору в наступній редакції: „8.1. Договір діє з 01.08.2019 до 01.02.2022”.
23.02.2021 між Акціонерним товариством „Альфа-Банк” (Цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Верум Капітал” (Цесіонарій) був укладений договір передачі прав за іпотечним договором від 15.10.2007, що посвідчений Папкою Т.В., приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №5492.
Відповідно до п. 1.1. договору Цедент передав, а Цесіонарій прийняв всі права за іпотечним договором від 15.10.2007, що укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк” (правонаступником якого є Акціонерне товариство „Альфа-Банк”) та юридичною особою за законодавством України - Відкритим акціонерним товариством „Проскурів” (іпотекодавець), що посвідчений Папкою Т.В., приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №5492 (іпотечний договір), що укладений в забезпечення виконання зобов`язань юридичної особи за законодавством України – Відкрите акціонерне товариство „Проскурів” за договором не відновлюваної кредитної лінії №880/115-НКЛ 28 від 05.06.2007, включаючи всі зміни та додаткові угоди до нього.
23.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Верум Капітал” (Первісний кредитор) та Будзінською Тетяною Миколаївною (Новий кредитор) укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги грошових зобов`язань №23.02/2021_ВК, відповідно до умов якого Первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги до боржника, яке належить Первісному кредитору на підставі договору відступлення права вимоги, укладеного з АТ „Альфа Банк”, а саме договору факторингу від 23.02.2021, а Новий кредитор набуває право вимоги первісного кредитора за кредитним договором (договір невідновлювальної кредитної ліні №880/115-НКЛ28 від 05.06.2007) у обсязі та на умовах, визначених цим договором, які виникли та/або можуть виникнути в майбутньому.
За домовленістю сторін ціна договору складає 1422000,00 грн. При цьому сплачені Новим кредитором Первісному кредитору за попереднім договором про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за договором не відновлювальної кредитної лінії №880/115-НКЛ28 від 05.06.2007, укладеному 20.02.2021, грошові кошти у розмірі 1422000,00 грн враховуються в якості оплати ціни договору за цим договором.
Згідно квитанції від 22.02.2021 ОСОБА_2 перерахувала ТОВ „Фінансова компанія „Верум Капітал” 1422000,00 грн, призначення платежу: оплата за відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за договором невідновлювальної кредитної ліні №880/115-НКЛ28 від 05.06.2007.
23.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Верум Капітал” (Первісний кредитор) та Будзінською Тетяною Миколаївною (Новий кредитор) підписано акт приймання-передачі документації до договору про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги грошових зобов`язань №23.02/2021_ВК від 23.02.2021, згідно якого Первісний кредитор передав Новому кредитору оригінал договору невідновлювальної кредитної ліні №880/115-НКЛ28 від 05.06.2007 з додатковими договорами, договорами про внесення змін до нього, оригінал іпотечного договору р. №5492 від 15.10.2007 та інші договори та документацію кредитної справи. 
Також 23.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Верум Капітал” (Первісний кредитор) та Будзінською Тетяною Миколаївною (Новий кредитор) підписано акт приймання-передачі права вимоги. 
23.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Верум Капітал” (Первісний іпотекодержатель) та Будзінською Тетяною Миколаївною (Новий іпотекодержатель) укладений договір передачі прав за іпотечним договором від 15.10.2007, що посвідчений Папкою Т.В., приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №5492.
Відповідно до п. 1.1. договору Первісний іпотекодержатель передав, а Новий іпотекодержатель прийняв всі права за Іпотечним договором від 15.10.2007, що укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк” (правонаступником якого є Акціонерне товариство „Альфа-Банк”) та юридичною особою за законодавством України - Відкритим акціонерним товариством „Проскурів” (ПАТ) (код ЄДРПОУ 30593842) (надалі за текстом- Іпотекодавець), що посвідчений Папкою Т.В., приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №5492 (надалі за текстом – Іпотечний договір), що укладений в забезпечення виконання зобов`язань юридичної особи за законодавством України – Відкрите акціонерне товариство „Проскурів” (ПАТ) за Договором невідновлюваної кредитної лінії №880/115-НКЛ28 від 05.06.2007, включаючи всі зміни та додаткові угоди до нього.
Вказаний договір посвідчений Черленюх Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №128.
Відповідно до п. 1.2. Статуту Публічного акціонерного товариства „Проскурів”, затвердженого загальними зборами акціонерів ПАТ „Проскурів”, протокол №4 від 12.04.2021, товариство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та зобов`язань Відкритого акціонерного товариства „Проскурів”.
11.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Верум Капітал” та ОСОБА_2 був укладений договір про внесення змін та доповнень №1 до договору передачі прав за Іпотечним договором від 15.10.2007, посвідчений Папкою Т.В., приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу за реєстровим №5489, посвідченого Черленюх Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №128, в якому сторони дійшли згоди внести зміни до пункту 1.1 розділу 1. Предмет Договору, та виклали його у наступній редакції: „Первісний іпотекодержатель передає, а Новий іпотекодержатель приймає всі права за Іпотечним договором від 15.10.2007, що укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк” (правонаступником якого є Акціонерне товариство „Альфа-Банк”) та юридичною особою за законодавством України - Відкритим акціонерним товариством „Проскурів” (ПАТ) (код ЄДРПОУ 30593842) (надалі за текстом - Іпотекодавець), що посвідчений Папкою Т.В., приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №5489 (надалі за текстом – Іпотечний договір), що укладений в забезпечення виконання зобов`язань юридичної особи за законодавством України – Відкрите акціонерне товариство „Проскурів” (ПАТ) за Договором не відновлюваної кредитної лінії №880/115-НКЛ 28 від 05.06.2007, включаючи всі зміни та додаткові угоди до нього”.
11.06.2021 на засіданні Наглядової ради ПАТ „Проскурів” прийнято рішення про надання згоди на укладення: договору про задоволення вимог іпотекодержателя між ПАТ „Проскурів”, як іпотекодавцем та ОСОБА_2 , як іпотекодержателем, щодо нежитлового приміщення загальною площею 714,2 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за вартістю 201210 грн., згідно оцінки проведеної ТОВ „Консалт Експерт Плюс” від 19.04.2021 №ПЗБІОБВ718126, що становить 0,69% вартості активів Товариства за даними річної фінансової звітності Товариства за 2020 рік; договору про задоволення вимог іпотекодержателя між ПАТ „Проскурів”, як іпотекодавцем та ОСОБА_2 , як іпотекодержателем, щодо нежитлового приміщення загальною площею 670,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за вартістю 214260 грн., згідно оцінки проведеної ТОВ „Консалт Експерт Плюс” від 19.04.2021 №ТМФУЗЯ443550, що становить 0,73% вартості активів Товариства за даними річної фінансової звітності Товариства за 2020 рік. Надано право на підписання відповідного договору від імені ПАТ „Проскурів” генеральному директору ОСОБА_5 (Протокол засідання Наглядової ради ПАТ „Проскурів” №15 від 11.05.2024).
14.06.2021 між ОСОБА_2 (іпотекодержатель) та ПАТ „Проскурів” (іпотекодавець) укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до п. 1 якого іпотекодавець передав у власність іпотекодержателю, а іпотекодержатель прийняла від іпотекодавця і набула право власності на нежитлове приміщення загальною площею 670,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці державної власності площею 0,2 га, кадастровий номер 6810100000:28:001:0634.
Передача відбувається в рахунок часткового виконання зобов`язань іпотекодавцем за договором невідновлювальної кредитної лінії №880/115-НКЛ28 від 05.06.2007 та всіма додатковими угодами до них, в забезпечення виконання яких між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк” (правонаступником якого є АТ „Альфа-Банк”) та ПАТ „Проскурів” було укладено іпотечний договір (з майновим поручителем), посвідчений Папкою Т.В., приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу від 15.10.2007 за р.№5489 та додатковими угодами до нього, предметом якого є вищевказане приміщення. 
Всі права за кредитним договором були відступлені ПАТ „Укрсоцбанк” (правонаступником якого є АТ „Альфа-Банк”) на підставі договору факторингу №б/н від 23.02.2021 на користь ТОВ „Фінансова компанія „Верум Кепітал”, яке набуло нового іпотекодержателя за договором передачі прав за іпотечним договором, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Папкою Т.В. від 15.10.2007 за №5489, який посвідчений Чернелюх Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 23.02.2021 за р.№126.
На підставі договору №23.02/2021_ВК про відступлення права вимоги грошових зобов`язань від 23.02.2021 ТОВ „Фінансова компанія „Верум Кепітал” відступило право вимоги до боржника по вищевказаному договору на користь ОСОБА_2 , яка в свою чергу набула право нового іпотекодержателя за договором передачі прав за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Папкою Т.В. від 15.10.2007 та зареєстрованого в реєстрі за №5489, який посвідчений Чернелюх Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 23.02.2021 за р.№128 зі змінами та доповненнями.
У п. 2 договору зазначено, що нежитлове приміщення, що передається, належить ПАТ „Проскурів” на праві приватної власності, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №261493782, сформованою 14.06.2021, згідно якої реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2052468101, номер запису про право власності: 29825.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя підписаний ОСОБА_2 та представником ПАТ „Проскурів” ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Клімчук А.В. і зареєстрований в реєстрі за №1005.
Також 14.06.2021 між ОСОБА_2 (іпотекодержатель) та ПАТ „Проскурів” (іпотекодавець) укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до п. 1 якого іпотекодавець передав у власність іпотекодержателю, а іпотекодержатель прийняла від іпотекодавця і набула право власності на нежитлове приміщення загальною площею 714,2 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці державної власності площею 0,2 га, кадастровий номер 6810100000:28:001:0634.
Передача відбувається в рахунок повного виконання зобов`язань іпотекодавцем за договором не відновлювальної кредитної лінії №880/115-НКЛ28 від 05.06.2007 та всіма додатковими угодами до них, в забезпечення виконання яких між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк” (правонаступником якого є АТ „Альфа-Банк”) та ПАТ „Проскурів” було укладено іпотечний договір (з майновим поручителем), посвідчений Папкою Т.В., приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу від 15.10.2007 за р.№5489 та додатковими угодами до нього, предметом якого є вищевказане приміщення. 
Всі права за кредитним договором були відступлені ПАТ „Укрсоцбанк” (правонаступником якого є АТ „Альфа-Банк”) на підставі договору факторингу №б/н від 23.02.2021 на користь ТОВ „Фінансова компанія „Верум Кепітал”, яке набуло нового іпотекодержателя за договором передачі прав за іпотечним договором, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Папкою Т.В. від 15.10.2007 за №5489, який посвідчений Чернелюх Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 23.02.2021 за р.№126.
На підставі договору №23.02/2021_ВК про відступлення права вимоги грошових зобов`язань від 23.02.2021 ТОВ „Фінансова компанія „Верум Кепітал” відступило право вимоги до боржника по вищевказаному договору на користь ОСОБА_2 , яка в свою чергу набула право нового іпотекодержателя за договором передачі прав за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Папкою Т.В. від 15.10.2007 та зареєстрованого в реєстрі за №5489, який посвідчений Чернелюх Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 23.02.2021 за р.№128 зі змінами та доповненнями.
У п. 2 договору зазначено, що нежитлове приміщення, що передається, належить ПАТ „Проскурів” на праві приватної власності, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №261493782, сформованою 14.06.2021, згідно якої реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2052468101, номер запису про право власності: 29825.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя підписаний ОСОБА_2 та представником ПАТ „Проскурів” ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Клімчук А.В. і зареєстрований в реєстрі за №1006.
14.06.2021 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Будзінською Т.М. на підставі договору про задоволення прав іпотекодержателя №1005 від 14.06.2021 зареєстровано право власності на нежитлове триповерхове приміщення загальною площею 670,7 кв.м., яке знаходиться у АДРЕСА_1 та на підставі договору про задоволення прав іпотекодержателя №1006 від 14.06.2021 зареєстровано право власності на нежитлове триповерхове приміщення загальною площею 714,2 кв.м., яке знаходиться у АДРЕСА_1 .
В лютому 2024 року КП „Агрофірма Проскурів” звернулося із позовом до Будзінської Т.М. про витребування приміщень площею 670,7 кв.м. та 714,2 кв.м., які знаходиться у м. Хмельницькому по вул. Кам`янецькій, 257, посилаючись на те, що спірні приміщення були побудовані колгоспом „Комунар”, в результаті чого у КП „Агрофірма Проскурів”, як правонаступника, виникнуло право власності на них.
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 02.07.2024 у справі №924/1351/20(924/188/24) було відмовлено у задоволенні вище вказаного позову КП „Агрофірма Проскурів”, оскільки позивач не довів, що спірні приміщення, які він просив витребувати були створені колгоспом „Комунар”, в результаті чого у позивача, як правонаступника, виникнуло право власності на них, яке він захищає цим позовом.
13.08.2024 в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва на підставі заяви Агрофірми „Проскурів” зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта за амністією, реєстраційний номер дозвільного документа ІУ161240813748. У витязі з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронній системі у сфері будівництва містяться, зокрема, наступні дані:
- Відомості про об`єкт: Нове будівництво групи господарських будівель: адміністративна будівля „А-3”, господарська будівля – склад „Б-2”; Будівлі та споруди сільськогосподарського призначення; 
- Місце розташування об`єкта будівництва та адреса: Хмельницька область, Хмельницький район, Хмельницька територіальна громада, м. Хмельницький (станом на 01.01.2021), вул. Кам`янецька, 257; 
- Документ, що засвідчує право власності (користування) земельною ділянкою: кадастровий номер 6810100000:28:001:0634; площа 0,2 га; документ на право користування: інший №ХМ000002 від 20.02.1996, виданий Розсошанською сільською радою народних депутатів Хмельницького району Хмельницької області; цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
- Технічна інвентаризація: реєстраційний номер №ТІ01:9923-5717-6436-4873 редакція №2, технічна організація – ФОП ОСОБА_6 ;
- Об`єкти будівництва: адміністративна будівля „А-3” площею 668,5 м.кв., 3-поверхове приміщення, площа забудови 294,8 м.кв.; господарська будівля – склад „Б-2” площею 710,4 м.кв., 2-поверхове приміщення, площа забудови 433,6 м.кв.
За результатами проведення технічного обстеження об`єктів встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації об`єктів будівництва. Виконавець: Кіцул В.П., дата 25.07.2024.
В матеріалах справи наявні надані фізичною особою ОСОБА_6 : Витяг з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, реєстраційний номер документа №ТО01: 7766-3863-5979-7535, документ №02/08-2 від 02.08.2024, який містить дані щодо об`єктів будівництва площею 668,5 м.кв. та 710,4 м.кв. за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 257; звіт про проведення технічного обстеження від 24.07.2024, згідно якого за результатами технічного обстеження об`єкта - групи господарських будівель „А-3”, „Б-2” за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, Хмельницька територіальна громада, м. Хмельницький (станом на 01.01.2021), вул. Кам`янецькій, 257 – господарська будівля „А-3” площею забудови 294,8 кв.м., господарська будівля „Б-2” площею забудови 433,6 кв.м. Агрофірма „Проскурів” встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації; технічний паспорт на групу господарських будівель від 25.07.2024, реєстраційний номер №ТО01:9923-5717-6436-4873 редакція №2; витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва реєстраційний номер документа №ТО01:9923-5717-6436-4873 редакція №2, документ №557/24 від 25.07.2024; технічна інвентаризація, реєстраційний номер №ТО01:9923-5717-6436-4873 редакція №2 від 12.08.2024; схема розташування будівель та споруд, плани допоміжних (господарських) будівель.
27.08.2024 Управлінням архітектури та містобудування Хмельницької міської ради за результатами звернення замовника Рудого Андрія Миколайовича від 22.08.2024 щодо присвоєння адреси самочинно збудованим об`єктам, побудованим без дозвільного документа (за амністією) було прийнято відмову №Р/2858-01-24 (реєстраційний номер в ЄДЕССБ: АR01:4125-9825-9858-4089-1252). Підставою для відмови стало те, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вже існують два об`єкта нерухомого майна, що зареєстровані та перебувають у власності фізичної особи (згідно з договором про задоволення прав іпотекодержателя, видавник Клімчук А.В., приватний нотаріус Хмельницького міського округу Хмельницької області; попередній власник: ПАТ „Проскурів” код ЄДРПОУ 30593824) за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 257. В листі зазначено, що об`єкти будівництва за вказаною адресою (зареєстровані в ДРРП) відповідають технічним характеристикам групи господарських будівель, що прийняті до експлуатації відповідно до декларації ІУ161240813748. Тобто об`єкти, що прийняті до експлуатації, фактично експлуатуються та перебувають у власності фізичної особи.
КП „Агрофірма Проскурів” зазначає, що будучи законним користувачем земельної ділянки під вказаними приміщеннями та правонаступником колгоспу „Комунар”, який здійснював будівництво відповідних об`єктів, реалізувало процедуру прийняття їх в експлуатацію шляхом реєстрації відповідної декларації (будівельна амністія).
Однак, здійснити відповідну державну реєстрацію позивачу не вдалося, оскільки у ДРРП містяться записи про право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 2015868101) нежитлове приміщення, загальною площею 670,7 м. кв та на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 2052468101) нежитлове приміщення, загальною площею 714,2 м. кв.
Враховуючи викладене та посилаючись на те, що відновленню права позивача шляхом реєстрації права власності на прийняті в експлуатацію шляхом будівельної амністії об`єкти перешкоджає зареєстроване право власності ОСОБА_2 на ці об`єкти, які в експлуатацію не приймалися, а відтак не були створені, і право власності на які ніколи не виникало, оскільки таку підставу для його реєстрації як судове рішення було скасовано, КП „Агрофірма Проскурів” звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про скасування рішень державного реєстратора від 22.01.2013, на підставі яких відкриті відповідні розділи, та про закриття відповідних розділів із одночасним припиненням усіх речових прав та обтяжень, які в них містяться, наразі.
ОСОБА_2 , в свою чергу, посилаючись на те, що реєстрація КП „Агрофірма „Проскурів” декларації про готовність до експлуатації об`єкта за амністією є незаконною і порушує її права, як дійсного власника приміщення площею 670, кв.м. та 714,2 кв.м., що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , звернулася до суду з зустрічним позовом до КП „Агрофірма „Проскурів” про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта за амністією №ІУ161240813748 від 13.08.2024 на об`єкт будівництва „Нове будівництво групи господарських будівель: адміністративна будівля „А-3”, господарська будівля – склад „Б-2”, розташованого за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, Хмельницька територіальна громада, м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 257.
В матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява свідка від 04.03.2025, в якій ОСОБА_3 повідомив, що не підписував позовну заяву ПАТ „Проскурів” до БТІ у м. Хмельницькому від 28.02.2006 та пояснення від 10.05.2006 у справі №7/951-А, про таку справу йому на той час нічого не було відомо. Повідомляє, що керівником ВАТ „Проскурів” (генеральним директором) у 2006 році був ОСОБА_7 , що підтверджується довідкою статистики №1895 від 04.10.2004, а такої посади у виконавчому органі як голова ради ВАТ „Проскурів” взагалі не існувало.
Також у даній справі міститься висновок експерта №1254/025 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складеного 02.06.2025, згідно якого нежитлове приміщення загальною площею 714,2 м2, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці державної власності площею 0,2 га, кадастровий номер 6810100000:28:001:0634, нежитлове приміщення загальною площею 670,7 м2, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці державної власності площею 0,2 га, кадастровий номер 6810100000:28:001:0634, які перебувають на праві власності ОСОБА_2 , та нове будівництво групи господарських будівель: адміністративна будівля „А-3”, господарська будівля – склад „Б-2”, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (відповідно до звіту про проведення технічного обстеження експерта Кіцула В.П. від 24.07.2024), є одними і тими самими приміщеннями (будівлями), а саме: 
- нежитлове приміщення загальною площею 714,2 м2 та склад „Б-2” є однією і тією ж будівлею,
- нежитлове приміщення загальною площею 670,7 м2 та адміністративна будівля „А-3” є однією і тією ж будівлею.
Місцевий господарський суд, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення первісних позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог.
При цьому, суд першої інстанції зазначив в оскаржуваному рішенні, що з огляду на зміст та форму договору купівлі-продажу акцій сільськогосподарського товариства „Проскурів” в порядку відкритої підписки №10 від 23.04.1999, останній не підтверджує факту набуття САТ „Проскурів” нежитлових приміщень, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 площею 670,7 кв.м. та 714,2 кв.м. від громадян на належні їм майнові паї в майні КСП Агрофірми „Проскурів”.
Також суд зазначив, що у справі відсутні докази створення об`єктів (спірних приміщень) ВАТ „Проскурів”. Також у ОСОБА_2 (як і в попереднього власника приміщень - ВАТ (ПАТ) „Проскурів”) відсутні права на земельну ділянку, на якій знаходяться спірні приміщення.
Враховуючи, що в даному випадку КП „Агрофірма „Проскурів” звернулося до суду, як власник земельної ділянки, на якій розташовані спірні об`єкти нерухомості, за захистом свого права землекористування, яке включає право на забудову земельної ділянки (ст. 375 ЦК України), а не для захисту права власності на спірні приміщення, суд першої інстанції дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту є належним та ефективним.
Щодо зустрічних позовних вимог, то суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 не доведено порушення чи обмеження її прав КП „Агрофірма „Проскурів” внаслідок реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації за амністією, при наявності реєстрації за ОСОБА_2 права власності на неприйняті до експлуатації об`єкти.
Натомість, з такими доводами та власне висновками місцевого господарського суду колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.
Щодо первісного позову.
Так, звертаючись до суду з позовом, КП „Агрофірма „Проскурів” зазначає, що будучи законним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером 6810100000:28:001:0634 (відповідно до державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ№000002 від 20.02.1996) під спірними приміщеннями, КП „Агрофірма „Проскурів”, яке є правонаступником колгоспу „Комунар”, який здійснював будівництво відповідних об`єктів, реалізувало процедуру прийняття в експлуатацію зазначених об`єктів шляхом реєстрації відповідної декларації (будівельна амністія), однак Управлінням архітектури та містобудування Хмельницької міської ради було відмовлено позивачу у присвоєнні адреси, оскільки об`єкти, що прийняті до експлуатації перебувають у власності Будзінської Т.М. Позивач наголошує, що позов поданий на захист права КП „Агрофірма „Проскурів” на земельну ділянку, складовим якого є право на її забудову.
Згідно зі статтею 152 Земельного Кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, в судовому порядку. 
Право власника на забудову земельної ділянки передбачено ст. 375 ЦК України, якою, зокрема, визначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.
КП „Агрофірма „Проскурів” є власником земельної ділянки з кадастровим номером 6810100000:28:001:0634 площею 0,2 га. Право колективної власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за КП „Агрофірма „Проскурів” 28.10.2020 на підставі державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ№000002 від 20.02.1996. Належність на праві власності позивачу земельної ділянки з кадастровим номером 6810100000:28:001:0634 не заперечується відповідачем та підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №257257536 від 19.05.2021.
КП „Агрофірма „Проскурів” зазначає, що будучи законним землекористувачем та власником земельної ділянки з кадастровим номером 6810100000:28:001:0634, реалізувало процедуру прийняття в експлуатацію об`єктів нерухомості, які на ній знаходяться, шляхом реєстрації відповідної декларації (будівельна амністія).
Приміщення, які зареєстровані на праві власності за ОСОБА_2 - площею 670,7 м2 та 714,2 м2 за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, буд. 257 та з приводу яких КП „Агрофірма „Проскурів” зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта за амністією є тими ж самими об`єктами, що не заперечується сторонами та підтверджується висновком судового експерта Власюк В.В. №1254/025 від 02.06.2025 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи.
Як слідує з матеріалів справи, первинна державна реєстрація на спірні приміщення була проведена за ВАТ „Проскурів” 16.10.2006 Хмельницьким бюро технічної інвентаризації на підставі постанови Господарського суду Хмельницької області від 10.05.2006 по справі №7/951А, якою було визнано за ВАТ „Проскурів” право власності на майно, зокрема, триповерхове приміщення загальною площею 670,7 кв.м. та двоповерхове приміщення з підвалом, загальною площею 714,2 кв.м., які знаходяться по вул. Кам`янецькій, 257.
Однак в подальшому, за результатами розгляду апеляційної скарги Прокурора Хмельницької області, постанова Господарського суду Хмельницької області від 10.05.2006 у справі №7/951А була скасована ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2011.
Таким чином, документ, який став підставою для реєстрації права власності спірних приміщень за ВАТ „Проскурів” було скасовано в судовому порядку.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Одними із загальних засад, на яких базується державна реєстрація прав є, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, публічність державної реєстрації прав, а також внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом (ст. 3 Закону). 
Забезпечення досягнення цих гарантій здійснюється врегульованим Законом механізмами та інструментами, до яких відноситься присвоєння кожному індивідуально визначеному об`єкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна. Цей реєстраційний номер є індивідуальним номером, не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об`єкта (ч. 1 ст. 15 Закону). 
У разі переходу права власності на об`єкт нерухомого майна або зміни відомостей про об`єкт нерухомого майна його реєстраційний номер не змінюється (крім випадків, передбачених статтею 14 Закону), скасований реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна не може бути присвоєний іншому об`єкту нерухомого майна. Інформація про скасовані реєстраційні номери зберігається у Державному реєстрі прав протягом усього часу існування цього реєстру (ч. 2-3 ст. 15 Закону).
За змістом наведених норм державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності.
При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. 
Приписами статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Таким чином, з огляду на те, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав чи в який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 391 ЦК України. 
Колегія суддів бере до уваги, що у 1996 році створено Сільськогосподарське акціонерне товариство „Проскурів” шляхом внесення майнових внесків засновниками та особами, які підписалися на акції Товариства для оплати акцій, що випускаються та формування його статутного фонду (п. 1.1. Установчого договору про створення САТ „Проскурів”).
Згідно п 3.4., 3.5 Установчого договору про створення САТ „Проскурів”, засновники вносять в рахунок оплати акцій свої частки в майні акціонерного товариства „Агрофірми „Проскурів” або грошові кошти. Майнові внески засновників у вигляді майнових часток передаються у вигляді частини майна агрофірми „Проскурів” в натурі.
23.04.1999 між засновниками сільськогосподарського акціонерного товариства „Проскурів” в особі ОСОБА_3 , який діє від імені засновників на підставі установчого договору про створення ВАТ „Проскурів” від 28.09.1996 з однієї сторони та фізичні особи, згідно підписного списку, що додається до договору і є його невід`ємною частиною уклали договір купівлі-продажу акцій сільськогосподарського товариства „Проскурів” в порядку відкритої підписки.
Згідно п.п. 2, 3 договору акції САТ „Проскурів” є простими іменними. Громадяни вносять на підставі цього договору в якості оплати вартості акцій САТ „Проскурів майно згідно переліку вказаному в додатку №1 до цього договору. Вказане майно отримане громадянами в натурі на належні їм майнові паї в майні колективного сільськогосподарського підприємства агрофірми „Проскурів” (м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 257).
Як вбачається із додатку №1 до договору до переліку внесено будівлі по вул. Кам`янецькій, 257.
Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. 
За загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим законодавець передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.05.2021 у справі №671/22/19). 
Оскільки, договір купівлі-продажу акцій сільськогосподарського товариства „Проскурів” в порядку відкритої підписки №10 був укладений 23.04.1999, на вказані правовідносини діють норми Цивільного кодексу Української РСР (в редакції від 27.12.1996).
Так, нормами ЦК УРСР не передбачено необхідність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу акцій, відповідно до якого оплата акції здійснюється майном, в тому числі нерухомим.
Згідно з ст. 42 ЦК УРСР угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).
Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. 
Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. 
При цьому, ЦК УРСР передбачено лише три випадки правочинів, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, які підлягають нотаріальному посвідченню. 
Перший - відповідно до ст. 244 ЦК УРСР до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу. 
Другий - згідно з ст. 227 ЦК України договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. 
Третій - відповідно до ст. 227-1 ЦК УРСР договір купівлі-продажу будівельних матеріалів, що укладається між громадянами, повинен бути нотаріально посвідчений, крім випадків, коли продавець передає покупцеві майно разом з документом про його придбання в торговельній чи іншій організації. 
Укладення договору купівлі-продажу акцій сільськогосподарського товариства „Проскурів” в порядку відкритої підписки №10 не підпадає під правове регулювання жодної з вищезазначених норм, оскільки предметом вказаного договору є придбання шляхом підписки акцій САТ «Проскурів». Громадяни вносили на підставі цього договору в якості оплати вартості акцій САТ «Проскурів» майно згідно переліку вказаному в додатку №1 до цього договору. 
При цьому, вказані положення договору не суперечать вимогам ст. 8 Закону України «Про цінні папери і фондову біржу» (в редакції від 26.10.1997), відповідно до якої акції оплачуються в карбованцях, а у випадках, передбачених статутом акціонерного товариства, також у іноземній валюті або шляхом передачі майна. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що договір купівлі-продажу акцій сільськогосподарського товариства „Проскурів” в порядку відкритої підписки №10 не підлягав нотаріальному посвідченню відповідно до норм ЦК УРСР.
На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та, як наслідок, не надав цьому належної правової оцінки.
Окрім цього, договір купівлі-продажу акцій може бути визнаним недійсним лише за рішенням суду. 
Так, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25.03.2024 у справі №336/6023/20 відступив від висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.11.2021 у справі №488/1937/17 та в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.11.2022 у справі №490/5891/19, та зазначив, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. 
В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (стаття 47 ЦК УРСР). Недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей (частина перша статті 48 ЦК УРСР). Угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення (частина перша статті 59 ЦК УРСР). 
Об`єднана палата зазначила, що:
- вимоги щодо змісту та форми правочинів визначаються законодавством, чинним на момент їх вчинення. Це саме положення стосується також підстав визнання правочинів недійсними. При розгляді справи про визнання правочину недійсним він оцінюється на предмет відповідності до вимог законодавства, чинного під час його укладення. Отже, на правочини вчинені до моменту набуття чинності Цивільним кодексом України від 16 січня 2003 року, тобто до 01 січня 2004 року, поширюється законодавство, чинне на момент їх укладення, зокрема Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року;
- у статті 227 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод було обов`язкове лише у випадках укладення договору купівлі-продажу жилого будинку. В ЦК УРСР не передбачалося обов`язку нотаріально посвідчувати договір купівлі-продажу квартири, у тому числі у випадку укладення договору, стороною якого є фізична особа;
- термін «нікчемність правочину», передбачений ЦК України 2003 року, до прийняття цього Кодексу у законодавстві не вживався. ЦК УРСР узагалі не передбачав поділу правочинів на нікчемні та оспорювані за характером їх недійсності. Однак відсутність нотаріальної форми правочину у випадках, коли вона є обов`язковою, призводила до наслідків, які є подібними до сучасного тлумачення поняття «нікчемність»; 
- Цивільний кодекс Української РСР не встановлював інституту нікчемності правочину, який запровадили аж у ЦК України, що набрав чинності 1 січня 2004 року. Єдиним механізмом підтвердження недійсності угоди, що існував до появи вказаного інституту, було визнання такої недійсності за рішенням суду (див. пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 (провадження №14-53цс21)); підстава недійсності правочину має існувати в момент вчинення правочину (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.04.2020 в справі №522/25151/14-ц (провадження №61-101св19)); в чинному ЦК України 2003 року передбачено поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані. 
В ЦК України 2003 року закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 473/1878/19 (провадження № 61-20469сво19)). Оспорюваний правочин визнається недійсним на підставі рішення суду за позовом сторони чи заінтересованої особи. Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Визнання недійсним нікчемного правочину чи встановлення нікчемності правочину не є належним способом захисту права чи інтересу. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (див. пункти 53 - 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №463/5896/14-ц (провадження №14-90цс19), пункти 69 - 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2023 у справі №359/12165/14-ц (провадження №61-13417св21)).
З огляду викладене Об`єднана палата зауважила, що:
- за загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим законодавець передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року в справі № 671/22/19 (провадження № 61-9511сво19)); 
- правочин чи договір з`являються як юридичний факт в момент їх вчинення. Недійсність може «вражати» правочин чи договір, і вона стосується саме моменту його вчинення, а не виконання; 
- саме на момент вчинення правочин чи договір перевіряються на те чи він відповідає, зокрема, вимогам щодо його дійсності, яка форма встановлена законом щодо правочину чи договору на момент його вчинення. Тому при вирішенні питання щодо кваліфікації правочину чи договору як недійсного має застосовуватися той закон, який був чинний на момент його вчинення; в ЦК УРСР 1963 року не передбачалося конструкції нікчемності правочину чи договору; 
- правочин чи договір, які вчинялися під час чинності ЦК УРСР 1963 року, могли бути визнанні недійсними на підставі рішення суду; норми ЦК України 2003 року щодо недійсності правочинів не можуть бути застосовані при вирішенні спору про недійсність правочину чи договору, який вчинявся під час чинності ЦК УРСР 1963 року.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що в разі сумнівів щодо відповідності форми та змісту договору купівлі-продажу акцій сільськогосподарського товариства „Проскурів” в порядку відкритої підписки №10 вимогам законодавства чинного на час його укладання (тобто ЦК УРСР 1963 року), такий договір підлягає визнанню недійсним лише на підставі рішення суду. 
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що питання дійсності/ недійсності договору купівлі-продажу акцій не є предметом спору у даній справі.
Оскільки станом на дату розгляду справи №924/1351/20(924/1000/24) договір купівлі-продажу акцій сільськогосподарського товариства „Проскурів” в порядку відкритої підписки №10, на підставі якого САТ «Проскурів» набуло право власності на спірні об`єкти нерухомості, є чинним та не визнаним судом недійсним, колегія суддів вважає, що такий договір породжує відповідні правові наслідки, зокрема, набуття у власність САТ «Проскурів» нежитлових приміщень загальною площею 670,7 кв.м. та загальною площею 714,2 кв.м.
Щодо доводів позивача за первісним позовом про неукладеність договору купівлі-продажу акцій сільськогосподарського товариства „Проскурів” в порядку відкритої підписки №10 через відсутність прямого посилання у підписному списку, що дозволяло б вважати його частиною саме вказаного договору, а не будь-якого іншого документа чи самостійним документом, то колегія суддів зазначає, що вказаний договір містить підпис від імені засновників САТ «Проскурів» І.Л. Рудика; від фізичних осіб зазначено «Громадяни згідно підписного списку на 4 листах (всього 43 осіб)». До вказаного договору додано підписний список, який містить підписи осіб (з їх паспортними даними) в кількості 43 осіб на 4 аркушах.
При цьому, в основному документі (договорі купівлі-продажу акцій сільськогосподарського товариства „Проскурів” в порядку відкритої підписки №10 від 23.04.1999), а саме: 
- в преамбулі (вступній частині) чітко вказано сторони договору, зокрема, фізичні особи, згідно підписного списку що додається до договору і є його невід`ємною частиною (надалі – громадяни); 
- в основній частині договору в пункті 1 вказано, що громадяни виявляють свою волю на придбання шляхом підписки акцій САТ «Проскурів» в кількості, вказаній в підписному списку до цього договору;
- у графі, призначеній для ідентифікації сторін та їхніх підписів, зазначено: "Громадяни згідно підписного списку на 4 листах (всього 43 осіб)", що передбачає перенесення підписів осіб до окремого додатка (спеціального реєстру).
Отже, суд зазначає, що текст договору містить пряме відсилання до підписного списку як невід`ємної частини правочину, визначаючи його чіткі кількісні характеристики: 4 листи та 43 особи. При цьому, відсутність на самому списку посилання на договір компенсується ідентифікуючими ознаками, вказаними в тексті самого договору.
Наданий суду підписний список за своїм обсягом (4 листи) та кількістю підписантів (43 особи) повністю релевантний опису, що міститься в тексті договору, а відтак суд оцінює такий збіг унікальних ідентифікуючих ознак як належний доказ системного зв`язку між основним текстом договору та підписним списком.
Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на системному підході до оцінки доказів. Наявність у тексті договору точних ідентифікаторів (кількість листів та осіб) «прив`язує» цей список до основного документа (договору купівлі–продажу №10 від 23.04.1999). Відсутність прямого посилання на номер договору у підписному списку є лише технічним недоліком оформлення, який не спростовує факт досягнення згоди щодо умов, викладених у тексті договору, а відтак не може бути підставою для визнання такого договору неукладеним.
Разом з тим, позивач, заперечуючи укладеність договору купівлі-продажу акцій, не надав жодного альтернативного документа (іншого договору чи іншого списку), який би пояснював наявність підписів 43 осіб на 4 аркушах.
Відповідно до принципу змагальності, якщо сторона подає переконливі докази (prima facie evidence), які розумно підтверджують її позицію, тягар доказування протилежного (onus probandi) переходить до іншої сторони. 
Згідно з частиною першою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (bey on dreasonable doubt).
Стандарт переваги доказів («баланс ймовірностей» - balance of probabilities) - це критерій у цивільному процесі, за яким факт вважається доведеним, якщо його існування є більш ймовірним, ніж відсутність (імовірність). Принцип розумності, пов`язаний із цим стандартом, вимагає від суду оцінювати докази з позиції розсудливої, чесної людини, обираючи найбільш вірогідну версію подій, що логічно випливає з матеріалів справи. 
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (постанова ВС КГС від 11.09.2020 у справі №910/16505/19).
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyondreasonabledoubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України", в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що відповідачем за первісним позовом надані більш вірогідні докази стосовно приналежності підписного списку (наданого відповідачем за первісним позовом) до договору №10 купівлі-продажу акцій від 23.04.1999, аніж твердження позивача за первісним позовом про протилежне.
Верховний Суд вказує, що заперечення однієї зі сторін не може ґрунтуватися лише на незгоді з доказом. Воно має бути мотивованим.
Суд зазначає, що заперечення сторони проти доказу не може зводитися до простої незгоди з його змістом або формою. Згідно з принципом змагальності (ст. 13 ГПК України) та практикою Верховного Суду кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається.
Враховуючи викладене та зважаючи на те, що позивач не спростував приналежність підписного списку до договору №10 купівлі-продажу акцій від 23.04.1999, не надав жодного альтернативного пояснення походження цього документа, як і не надав доказів існування між тими ж сторонами інших правовідносин, у межах яких міг бути складений аналогічний підписний список, беручи до уваги те, що презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) у встановленому законом порядку не спростована, колегія суддів дійшла висновку про доведеність факту укладення Договору та виникнення на його підставі відповідних прав та обов`язків сторін.
Як вже зазначалося вище, 23.04.1999 засновники САТ «Проскурів» та фізичні особи, згідно підписаного списку, що є додатком до договору і невід`ємною його частиною уклали договір №10 купівлі продажу акцій САТ «Проскурів» в порядку відкритої підписки.
Відповідно до договору №10 від 23.04.1999, громадяни виявили свою волю на придбання шляхом підписки акцій САТ «Проскурів» в кількості, вказаній в підписаному списку до цього договору. Громадяни вносять на підставі цього договору в якості оплати вартості акцій САТ «Проскурів» майно згідно переліку вказаному в додатку №1 до цього договору. Вказане майно отримане Громадянами в натурі на належні їм майнові паї в майні КСП агрофірми «Проскурів». Підписання цього договору Громадянами підтверджує передачу майна в натурі, а також його вартісну оцінку на підставі домовленостей сторін. Цей договір вступає в силу з моменту підписання і породжує взаємовідносини між засновниками САТ «Проскурів» та кожним із громадян, які внесені до підписаного списку, але не між самими громадянами. 
В Додатку №1 до договору №10 від 23.04.1999 купівлі-продажу акцій САТ «Проскурів» в порядку відкритої підписки зазначено майно, яке було передано в якості оплати вартості акцій, зокрема будівлі по вул. Кам`янецькій, 257.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що САТ «Проскурів» правомірно, на підставі договору №10 від 23.04.1999 купівлі-продажу акцій, набуло право власності на приміщення, що розташовані за адресою вул. Кам`янецька, 257, м. Хмельницький, нежитлового приміщення загальною площею 670,7 кв.м. та нежитлового приміщення загальною площею 714,2 кв.м., від громадян на належні їм майнові паї в майні КСП агрофірми «Проскурів».
При цьому, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують неправомірність набуття САТ «Проскурів» спірних об`єктів нерухомого майна.
23.03.2001 рішенням зборів акціонерів САТ «Проскурів», оформлених протоколом №1, було вирішено реорганізувати САТ «Проскурів» шляхом приєднання до ВАТ «Проскурів».
23.03.2001 рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ «Проскурів», оформлених протоколом №2, акціонери ВАТ «Проскурів» надали згоду на приєднання САТ «Проскурів» до ВАТ «Проскурів». 
10.07.2004 Сільськогосподарське акціонерне товариство «Проскурів» реорганізовано у Відкрите акціонерне товариство «Проскурів», що підтверджується п. 1.3. Статуту Відкритого акціонерного товариства «Проскурів», затвердженого протоколом Загальних зборів акціонерів №3 від 10.07.2004.
15.10.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ВАТ «Проскурів» було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов`язань позичальниками за договором кредиту №880/155-РК 18 від 13.07.2007, та генеральним договором про здійснення кредитування №880/238-ГД 27 від 15.10.2007, укладений між іпотекодержателем та позичальниками, та у якості забезпечення виконання зобов`язань іпотекодержателем за договором невідновлювальної кредитної лінії №880/115-НКЛ 28 від 05.06.2007, а також всіма додатковими угодами до них, що є їх невід`ємними частинами, наступне нерухоме майно: 
- триповерхове приміщення, загальною площею 670,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі постанови Господарського суду Хмельницької області від 10.05.2006 року по справі №7/951 А, право власності на яке зареєстроване 16.10.2006 року Хмельницьким бюро технічної інвентаризації в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 16389410 згідно витягу номер 12168477; 
- двоповерхове приміщення з підвалом, загальною площею 714,2 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі постанови Господарського суду Хмельницької області від 10.05.2006 року по справі №7/951 А, право власності на яке зареєстроване 16.10.2006 року Хмельницьким бюро технічної інвентаризації в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 16389945 згідно витягу номер 12168884. 
23.02.2021 між АТ «Альфа-Банк» (правонаступник Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк») та ТОВ «Фінансова компанія «Верум Капітал» був укладений договір передачі прав за іпотечним договором від 15.10.2007, згідно умов якого цедент передав, а цесіонарій прийняв всі права за Іпотечним договором від 15.10.2007, що укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ВАТ «Проскурів».
23.02.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Верум Капітал» та ОСОБА_2 був укладений договір передачі прав за іпотечним договором від 15.10.2007, відповідно до умов якого первісний іпотекодержатель передав, а новий іпотекодержатель прийняв всі права за Іпотечним договором від 15.10.2007.
Рішенням Наглядової ради ПАТ «Проскурів», оформленого протоколом №15 засідання Наглядової ради ПАТ «Проскурів» від 11.06.2021, постановлено надати згоду на укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя між ПАТ «Проскурів», як іпотекодавцем, та ОСОБА_2 , як іпотекодержателем, щодо нежитлового приміщення загальною площею 714, 2 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за вартістю 201 210 грн, згідно оцінки проведеної ТОВ «Консалт Експерт Плюс» від 19.04.2021 №ПЗБЮБВ718126, що становить 0,69 % вартості активів Товариства за даними річної фінансової звітності Товариства за 2020 рік та договору про задоволення вимог іпотекодержателя між ПАТ «Проскурів», як іпотекодавцем, та ОСОБА_2 , як іпотекодержателем, щодо нежитлового приміщення загальною площею 670,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за вартістю 214 260 грн, згідно оцінки проведеної ТОВ «Консалт Експерт Плюс» від 19.04.2021 №ТМФУЗЯ443550, що становить 0,73 % вартості активів Товариства за даними річної фінансової звітності Товариства за 2020 рік. 
14.06.2021 між ОСОБА_2 (Іпотекодержатель) та Публічним акціонерним товариством «Проскурів» (Іпотекодавець) було укладено договір про задоволенням вимог іпотекодержателя, згідно п.1 якого Іпотекодавець передав у власність Іпотекодержателю, а Іпотекодержатель прийняла від Іпотекодавця і набула право власності на нежитлове приміщення загальною площею 670,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (двісті п`ятдесят сім), на земельній ділянці площею 0,2 га, кадастровий номер 6810100000:28:001:0624.
14.06.2021 між ОСОБА_2 (Іпотекодержатель) та Публічним акціонерним товариством «Проскурів» (Іпотекодавець) було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до п.1 якого Іпотекодавець передав у власність Іпотекодержателю, а Іпотекодержатель прийняла від Іпотекодавця і набула право власності на нежитлове приміщення загальною площею 714,2 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (двісті п`ятдесят сім), на земельній ділянці площею 0,2 га, кадастровий номер 6810100000:28:001:0624. 
Отже, договори, на підставі яких ОСОБА_2 набула право власності на спірні приміщення є дійсними, в судовому порядку недійсними не визнавались. 
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 правомірно, на підставі оплатних договорів, набула право власності на спірні нежитлові приміщеннями, а отже вона є добросовісним набувачем права власності на такі приміщення.
При цьому, скасування рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.05.2006 у справі №7/951А, на підставі якого була проведена первісна реєстрація прав на об`єкти нерухомого майна, жодним чином не свідчить про незаконність набуття у власність як САТ «Проскурів» (в подальшому ВАТ «Проскурів» та ПАТ «Проскурів») так і відповідачем ОСОБА_2 права власності на спірні об`єкти нерухомості, оскільки таке рішення було скасоване у зв`язку із тим, що спір не підлягав розгляду в порядку адміністративного судочинства, при цьому судом апеляційної інстанції не досліджувалось питання правомірності/неправомірності набуття ПАТ «Проскурів» об`єктів нерухомого майна.
Наявність помилки в державній реєстрації права, яка є лише офіційним визнанням такого права з боку держави, а не підставою набуття відповідного права, на думку суду не є підставою для встановлення незаконності набуття у власність об`єктів нерухомого майна, при наявності дійсних і не оспорюваних правовстановлюючих документів. Однак, в будь-якому випадку, скасування державної реєстрації обмежить законне право власності ОСОБА_2 на спірні об`єкти нерухомості. 
Окремо варто зазначити, що твердження суду про те, що матеріалах справи відсутні докази того, що на момент первинної реєстрації права власності за ВАТ „Проскурів” на приміщення по вул. Кам`янецькій, 257 у м. Хмельницькому площею 670,7 кв.м. та 714,2 кв.м., такі об`єкти нерухомості були введені в експлуатацію є недоцільним, оскільки в інакшому випадку такі об`єкти нерухомого майна не могли б бути зареєстровані в ДРРП, а також не могли бути предметом численних правочинів (договорів іпотеки, безкоштовного користування (позички) майна тощо). 
У контексті зазначеного суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. 
Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. 
У схожій правовій ситуації Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18)). 
Вперше у судовій практиці термін venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) згаданий в окремій думці суддів КЦС ВС від 22 серпня 2018 року у справі №596/2472/16-ц. Це був спір про визнання недійсним непідписаного договору оренди земельної ділянки. В окремій думці вказано, що орендодавець скористався тим, що з різних причин власноручно не підписав договір оренди, оспорювання ним цього договору суперечить його попередній поведінці та є недобросовісним, оскільки він отримував плату за користування земельною ділянкою. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19). 
Якщо особа, яка має суб`єктивне право (наприклад, право постійного користування), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що відмовляється від свого права, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (постанова Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі 126/2200/20).
На думку суду, поведінка позивача є суперечливою та недобросовісною, з огляду на наступне. 
По-перше, 23.04.1999 засновники САТ «Проскурів» та фізичні особи, згідно підписаного списку, що є додатком до договору і невід`ємною його частиною уклали Договір №10 купівлі-продажу акцій САТ «Проскурів» в порядку відкритої підписки. Вказаний договір зі сторони засновників САТ «Проскурів» підписано ОСОБА_3 . 
По-друге, про обізнаність позивача про набуття ВАТ «Проскурів» права власності на приміщення підтверджується матеріалами справи №7/951-А, що долучена позивачем, оскільки:
- договір №10 від 23.04.1999 підписаний ОСОБА_3 , який до 2021 року був керівником КП «Агрофірма «Проскурів»;
- в матеріалах справи №7/951А наявні пояснення ОСОБА_3 
- в матеріалах справи №7/951-А наявні пояснення завідуючого господарством агрофірми ОСОБА_8 . 
По-третє, 01.08.2019 між Публічним акціонерним товариством «Проскурів» (позичкодавець) та Агрофірмою «Проскурів» було укладено договір безоплатного користування (позички) майна, предметом якого є спірні приміщення. 
Вказаний договір зі сторони КП «Агрофірма «Проскурів» підписаний ОСОБА_3 .
При цьому, ОСОБА_3 був як і головою колгоспу «Комунар», так і керівником КП «Агрофірма «Проскурів». Вказаний факт визнається позивачем, а тому відповідно до ст. 75 ГПК України доказуванню не потребує. 
Доводи позивача про те, що договір безоплатного користування (позички) майна від 01.08.2019 був укладений щодо об`єктів не введених в експлуатацію та з метою з`ясування належності даних приміщень, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зі змісту договору не слідує, що приміщення, які є предметом цього договору передавалися в позичку для вирішення питання щодо їх власника. 
Згідно п.1.1 договору позичкодавець передає, а користувач приймає у безоплатне користування (позичку) майновий комплекс, що обліковується на балансі ПАТ „Проскурів», який знаходиться на земельній ділянці Агрофірми „Проскурів» з кадастровим номером 6810100000:28:001:0634 за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька 257, а саме: офісне приміщення загальною площею 670,7 м.кв.; готельний комплекс загальною площею 714,2 м.кв.; технічні приміщення площею 24,8 м.кв.; огорожа кірпічна 98,1 м.п., в тому числі (декоративні чавунні решітки 13 шт., декоративні ковані решітки 17 шт., декоративні ковані ворота 3шт., ворота розсувні 2 шт.).
При цьому, в п.п. 2.1., 2.2. договору сторони визначили, що користувач набуває право користування майном в момент підписання сторонами договору та акта прийняття-передачі вказаного майна. Передача майна в позичку не спричиняє передачу користувачеві права власності на майно. Власником майна залишається позичкодавець, а користувач протягом строку позички користується цим майном.
Тобто, позивач на підставі договору безоплатного користування (позички) майна від 01.08.2019 набув право користування спірним майном.
При цьому, факт користування спірними приміщеннями підтверджується як підписанням відповідного договору, так і підписанням Акту прийому – передачі від 01.08.2019. 
Твердження позивача про те, що об`єкти нерухомості, які зареєстровані за ОСОБА_2 на праві власності, не були створені і право власності на них ніколи не виникало є також безпідставними, оскільки такі об`єкти нерухомості:
- були передані від КП «Агрофірма «Проскурів» САТ «Проскурів» (ВАТ «Проскурів»);
- були предметом іпотечного договору від 15.10.2007, а в подальшому договорів передачі прав за іпотечним договором та договорів про задоволенням вимог іпотекодержателя;
- були предметом договору безоплатного користування (позички) майна від 01.08.2019, укладеного між КП «Агрофірма «Проскурів» та ПАТ «Проскурів». 
Більше того, КП «Агрофірма «Проскурів» у справі №924/1351/20(924/188/24) самостійно стверджувало, що приміщення, які перебувають на праві власності Будзінської Т.М., є тими самими приміщеннями, на які на думку КП «Агрофірма «Проскурів» останнє має право власності за відсутності будь-яких правовстановлюючих документів. На підтвердження вищезазначеного, КП «Агрофірма «Проскурів» надавався Проект реконструкції приміщення контори колгоспу «Комунар» с. Ружична Хмельницького району (Інв. № 4582, 1971 року), робочий проект газопостачання топочної контори і кухні бару Агрофірми «Проскурів», статут Агрофірми «Проскурів».
Очевидно, що діями позивача останній визнавав набуття САТ (ВАТ, ПАТ) «Проскурів» права власності на спірні приміщення, а згодом пред`явлення позову скасування державної реєстрації суперечить його попередній поведінці і є недобросовісними діями.
Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. 
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина друга статті 15 ЦК України). 
Водночас, наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. 
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. 
Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. 
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі №1340/4630/18). 
У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.10.2019 у справі №910/6642/18 зроблено висновок про стадійність захисту права, зокрема вказано на те, що під час вирішення господарського спору суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорення відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити. Отже, відсутність порушеного права у позивача зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин. 
Як роз`яснив Конституційний Суд України своїм рішенням від 01.12.2004 № 18 рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 ЦПК та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.
Водночас, у рішенні Конституційного Суду України дано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. 
За приписами процесуального законодавства захисту в суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес. 
Тобто, інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України. 
Так, у провадженні Господарського суду Хмельницької області перебувала справа №924/1351/20(924/188/24) за позовом КП «Агрофірма «Проскурів» до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Під час розгляду справи в суді КП «Агрофірма «Проскурів» стверджувало, що воно є правомірним власником нежитлового приміщення загальною площею 670,7 кв.м., що розташоване за адресою: Хмельницька обл., м. Хмельницький, вулиця Кам`янецька, будинок 257 та нежитлового приміщення загальною площею 714,2 кв.м., що розташоване за адресою: Хмельницька обл., м. Хмельницький, вулиця Кам`янецька, будинок 257, оскільки будівництво спірних об`єктів нерухомості здійснювалось колгоспом «Комунар», правонаступником якого є КП «Агрофірма «Проскурів». 
На підтвердження вищезазначеного, КП «Агрофірма «Проскурів» надавався Проект реконструкції приміщення контори колгоспу «Комунар» с. Ружична Хмельницького району Інв. № 4582, 1971 року, приміщення контори було побудоване у 1962 році, робочий проект газопостачання топочної контори і кухні бару Агрофірми «Проскурів», статут Агрофірми «Проскурів». 
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 02.07.2024 у справі №924/1351/20(924/188/24) у задоволені позову КП «Агрофірма «Проскурів» було відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили, є чинним та не скасованим.
Під час розгляду справи суд прийшов до висновку, що в матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи, інші докази, які б свідчили про те, що триповерхове приміщення, загальною площею 670,7 кв.м. та двоповерхове приміщення з підвалом, загальною площею 714,2 кв.м., що розташовані за адресою: м Хмельницький, вул. Кам`янецька (вул. Фрунзе), буд. 257 були побудовані колгоспом «Комунар» та належали останньому на праві власності (документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, свідоцтво про право власності на будівлі, технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна, тощо), у зв`язку із чим суд відмовив в задоволенні позову на підставі відсутності порушеного права позивача. 
Отже, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 02.07.2024 у справі №924/1351/20(924/188/24) було встановлено відсутність порушеного права КП «Агрофірма «Проскурів» на триповерхове приміщення, загальною площею 670,7 кв.м. та двоповерхове приміщення з підвалом, загальною площею 714,2 кв.м., що розташовані за адресою: м Хмельницький, вул. Кам`янецька (вул. Фрунзе), буд. 257. 
Враховуючи викладене та зважаючи на те, що Будзінська Т.М. є правомірним власником спірних приміщень, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено наявність порушеного права оспорюваною державною реєстрацією на вищевказані об`єкти нерухомого майна.
Главою 29 ЦК України регулюється захист права власності. 
Згідно зі статтями 317, 319 Цивільного кодексу України власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. 
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) друге речення того ж абзацу охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) другий абзац визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), пункти 166-168). 
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.
Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, а останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, наслідки його застосування мають бути передбачуваними. Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, то Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. 
Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. 
Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), пункт 68, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07), пункт 45).
ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном не буде дотриманий. І навпаки - встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. 
Критерій законності означає, що втручання держави у право особи на мирне володіння майном повинно здійснюватися на підставі закону чи іншого нормативно правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. 
Втручання держави в право особи на мирне володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Легітимною метою такого втручання може бути здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. 
Отже, суди мають перевірити правомірність втручання держави у право мирного володіння на цей об`єкт, а саме: наявність підстави для такого втручання у законодавстві, легітимність мети цього втручання (його відповідність цілям, визначеним у пункті 2 статті 8 Конвенції та абзаці другому статті 1 Першого протоколу до Конвенції) та пропорційність відповідній меті. Залежно від результату такої перевірки суд вирішує питання про задоволення чи відмову у задоволенні позову. При цьому у разі його задоволення відшкодування особі вартості майна, що підлягає демонтажу, не є можливим за відсутності для цього юридичних підстав (зокрема, правомірності його спорудження, добросовісності набуття права на нього, заявлення вимоги про відшкодування та її обґрунтованості). 
Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №922/3537/17).
Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач - внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява №29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07).
У пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20) зроблено висновок, що: «розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо». 
Оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції вище, Будзінська Т.М. правомірно, на підставі оплатних договорів, набула право власності на спірні нежитлові приміщеннями, а отже вона є добросовісним набувачем, то позбавлення права власності Будзінської Т.М., як добросовісного набувача, на спірні об`єкти нерухомості є непропорційним, порушить справедливий баланс, покладе надмірний індивідуальний тягар на відповідача і буде становити порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції. 
Також колегія суддів зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005).
Водночас ефективність позовної вимоги має оцінюватися, виходячи з обставин справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).
Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04.10.2022 у справі №914/2476/20, від 30.08.2022 у справі №914/1658/15). 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, постановах Верховного Суду від 30.08.2022 у cправі №914/1658/15, від 31.08.2022 у cправі №914/970/20).
Обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Подібний висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 у справі №925/642/19, від 22.06.2021 у справі №200/606/18, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 15.09.2022 у справі №910/12525/20. 
При цьому, обраний позивачем неефективний спосіб захисту порушеного права виключає дослідження та вирішення судом заявлених позовних вимог по суті, оскільки відповідний аналіз має бути зроблений у мотивувальній частині судового рішення в разі звернення позивача до суду із позовом про захист права із застосуванням належного та ефективного способу захисту (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №911/269/19, від 16.11.2021 у справі №924/1304/20). 
Як убачається з вимог позивача та їх обґрунтування, вони спрямовані на незаконну, на його думку, реєстрацію за відповідачем права власності на спірне нерухоме майно.
Отже, спір у цій справі виник між КП «Агрофірма «Проскурів» та Будзінською Т.М. щодо права власності на нерухоме майно – нежитлове приміщення, загальною площею 670,7 м. кв. та нежитлове приміщення, загальною площею 714,2 м. кв. 
При цьому, позивачем пред`являються наступні позовні вимоги:
- скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 89610 від 22.01.2013 щодо об`єкту нерухомого майна (реєстраційний номер 2015868101) нежитлове приміщення, загальною площею 670,7 м. кв., закривши відповідний розділ із одночасним припиненням усіх речових прав та обтяжень цього розділу;
- скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 90918 від 22.01.2013 щодо об`єкту нерухомого майна (реєстраційний номер 2052468101) нежитлове приміщення, загальною площею 714,2 м. кв., закривши відповідний розділ із одночасним припиненням усіх речових правота обтяжень цього розділу. 
Водночас колегія суддів зазначає, що всі правовстановлюючі документи, на підставі яких як САТ «Проскурів» (в подальшому ВАТ «Проскурів», ПАТ «Проскурів»), так і Будзінська Т.М. набули право власності на спірні об`єкти нерухомості, є дійсними. 
Як вже зазначалося вище, постановою Господарського суду Хмельницької області від 10.05.2006 у справі №7/951А визнано за ВАТ „Проскурів” право власності на майно - триповерхове приміщення по вул. Кам`янецькій, 257 загальною площею 670,7 кв.м., фундамент бетонний, матеріал стін цегла, підлога цементна, матеріал перекриття залізобетон; двоповерхове приміщення з підвалом по вул. Кам`янецькій, 257, загальною площею 714,2 кв.м., фундамент бетонний, матеріал стін - цегла, підлога цементна, матеріал перекриття - залізобетон; господарське приміщення по вул. Кам`янецькій, 257, загальною площею 24,8 кв.м., фундамент бетонний, матеріал стін цегла, підлога цементна, матеріал перекриття - залізобетон, покрівля - черепиця.
На підставі вказаного рішення Хмельницьким БТІ 16.10.2006 була проведена первинна державна реєстрація спірних приміщень в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, який функціонував на той час.
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2011 у справі №7/951А задоволено частково апеляційну скаргу прокурора Хмельницької області. Постанову Господарського суду Хмельницької області від 10.05.2006 у справі №7/951А скасовано. Провадження у справі за позовом ВАТ „Проскурів” до Хмельницького бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на приміщення закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
На підставі рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 89610 від 22.01.2013 до Державного реєстру речових прав внесено запис про державну реєстрацію права власності ПАТ „Проскурів” на нежитлове приміщення, загальною площею 670,7 м. кв. (реєстраційний номер 2015868101) на підставі постанови Господарського суду Хмельницької області від 10.05.2006 у справі №7/951А.
Також на підставі рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 90918 від 22.01.2013 до Державного реєстру речових прав внесено запис про державну реєстрацію права власності ПАТ „Проскурів” на нежитлове приміщення, загальною площею 714,2 м. кв. (реєстраційний номер 2052468101), на підставі постанови Господарського суду Хмельницької області від 10.05.2006 у справі №7/951А.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що скасування рішення суду від 10.05.2006 у справі №7/951А з процесуальних підстав (порушення правил підсудності – закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, оскільки даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства) не означає, що ОСОБА_2 не є власником приміщень по суті.
Враховуючи вищевикладене, поєднання позовних вимог, які пред`являються позивачем, не є належним способом захисту та не призведе до відновлення, на думку позивача, його порушених прав.
Щодо доводів позивача про те, що зареєстроване за ОСОБА_2 право власності на спірні приміщення обмежує право КП „Агрофірма „Проскурів”, як власника земельної ділянки, на якій знаходяться спірні приміщення, на реалізацію права на забудову вказаної земельної ділянки, то колегія суддів зазначає, що статус позивача, як землекористувача, не наділяє його правом власності на розташовані на цій ділянці об`єкти нерухомості, які законно вибули з володіння його правопопередника ще у 1999 році. Його право на забудову є обмеженим через наявність існуючої нерухомості відповідача.
Слід вказати, що ст. 120 ЗК України визначений перехід права на земельну ділянку у разі набуття права власності, господарського відання, оперативного управління на об`єкт нерухомого майна (крім багатоквартирного будинку), об`єкт незавершеного будівництва, спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, що розміщені на ній.
Зокрема, ч.1 визначено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.
Крім того, відповідно до ст. 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. 
Отже, враховуючи вказані вище норми колегія суддів зауважує що саме за нерухомим майном слідує земельна ділянка, а не навпаки, а тому на переконання колегії суддів, право КП „Агрофірма „Проскурів”, як землекористувача не порушено.
Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до норми ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові і не потребує перевірки обраного позивачем способу захисту і правової оцінки по суті спору. Такого висновку, враховуючи й інші рішення касаційної інстанції, дійшов Верховний Суд у постанові від 29.08.2023 у справі №910/5958/20
Враховуючи, що позивачем не доведено наявність у нього права власності на спірні приміщення, а відтак, і порушення його прав та законних інтересів, вимоги КП „Агрофірма „Проскурів” про скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 89610 від 22.01.2013 щодо об`єкту нерухомого майна (реєстраційний номер 2015868101) нежитлове приміщення, загальною площею 670,7 м. кв., закривши відповідний розділ із одночасним припиненням усіх речових прав та обтяжень цього розділу та скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 90918 від 22.01.2013 щодо об`єкту нерухомого майна (реєстраційний номер 2052468101) нежитлове приміщення, загальною площею 714,2 м. кв., закривши відповідний розділ із одночасним припиненням усіх речових прав та обтяжень цього розділу є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, то суд вказує наступне.
Відповідно до ст. 256, ч. ч. 3, 4 статті 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За змістом частини 1 статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосовувати наслідки спливу позовної давності, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Враховуючи те, що апеляційним господарським судом не встановлено порушення прав позивача при вирішенні даного спору, тому позовна давність до спірних правовідносин не підлягає застосуванню.
Щодо зустрічного позову.
ОСОБА_2 у зустрічному позові просить скасувати реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта за амністією №ІУ161240813748 від 13.08.2024 на об`єкт будівництва „Нове будівництво групи господарських будівель: адміністративна будівля „А-3”, господарська будівля – склад „Б-2”, розташованого за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, Хмельницька територіальна громада, м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 257, посилаючись на те, що реєстрація вказаної декларації є незаконною, оскільки містить недостовірні відомості та порушує право власності позивача за зустрічним позовом.
Так, 13.08.2024 в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва на підставі заяви Агрофірми „Проскурів” зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта за амністією, реєстраційний номер дозвільного документа ІУ161240813748. 
У витязі з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронній системі у сфері будівництва містяться, зокрема, наступні дані:
- Відомості про об`єкт: Нове будівництво групи господарських будівель: адміністративна будівля „А-3”, господарська будівля – склад „Б-2”; Будівлі та споруди сільськогосподарського призначення; 
- Місце розташування об`єкта будівництва та адреса: Хмельницька область, Хмельницький район, Хмельницька територіальна громада, м. Хмельницький (станом на 01.01.2021), вул. Кам`янецька, 257; 
- Документ, що засвідчує право власності (користування) земельною ділянкою: кадастровий номер 6810100000:28:001:0634; площа 0,2 га; документ на право користування: інший №ХМ000002 від 20.02.1996, виданий Розсошанською сільською радою народних депутатів Хмельницького району Хмельницької області; цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
- Технічна інвентаризація: реєстраційний номер №ТІ01:9923-5717-6436-4873 редакція №2, технічна організація – ФОП Кіцул В.П.;
- Об`єкти будівництва: адміністративна будівля „А-3” площею 668,5 м.кв., 3-поверхове приміщення, площа забудови 294,8 м.кв.; господарська будівля – склад „Б-2” площею 710,4 м.кв., 2-поверхове приміщення, площа забудови 433,6 м.кв.
Відповідно до Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03 липня 2018 року № 158 (надалі – Порядок), цей Порядок, розроблений на виконання вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює процедуру проведення технічного обстеження та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельних ділянках відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт (далі - об`єкти), а саме: індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 500 квадратних метрів, а також господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 500 квадратних метрів, збудованих у період з 05 серпня 1992 року по 09 квітня 2015 року; будівель і споруд сільськогосподарського призначення, збудованих до 12 березня 2011 року.
Отже, так звана «будівельна амністія» може бути застосована лише до об`єктів, перелік яких визначений вказаним Порядком. 
Разом з тим, приміщення загальною площею 670,7 кв.м., що розташоване за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, буд. 257 (приміщення офісу) та нежитлове приміщення загальною площею 714,2 кв.м., що розташоване за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, буд. 257 (приміщення готелю) ні за функціональним призначенням, ні за фактичним використанням не належать до об`єктів, перелік яких визначений п. 1 Порядку. 
Більше того, до них апріорі не може бути застосована процедура «будівельної амністії» оскільки, право власності на них зареєстроване у встановленому законом порядку, і така реєстрація не скасована на момент реєстрації Декларації про готовність до експлуатації об`єкта за амністією за №ІУ161240813748 від 13.08.2024.
Дії позивача щодо реєстрації декларації на той самий об`єкт порушують публічний порядок у сфері реєстрації та створюють юридичний хаос.
Крім того, враховуючи те, що спірні приміщення були об`єктами численних договорів (іпотечного договору, договорів передачі прав за іпотечним договором, договору про задоволення вимог іпотекодержателя), тобто об`єкти вже перебували у цивільному обороті, колегія суддів вважає, що в даному випадку не може бути застосована «будівельна амністія», оскільки амністія не може «легалізувати» те, що вже довгий період є легальним об`єктом власності іншої особи.
Відповідно до п. п. 4, 5, 6 Порядку, дані, зазначені в декларації, мають узгоджуватися з документами, які подаються разом з нею. Замовник є відповідальним за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації, відповідно до вимог чинного законодавства. Орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає замовнику декларацію та подані документи на доопрацювання з обґрунтуванням усіх причин та рекомендаціями щодо їх усунення у строк, передбачений для її реєстрації, якщо декларацію подано чи оформлено з порушенням вимог, установлених цим Порядком, у тому числі у разі виявлення невідповідності поданих документів вимогам законодавства, недостовірних відомостей у поданих документах. Копія декларації зберігається в органі державного архітектурно-будівельного контролю. 
Рішення про повернення декларації та поданих документів створюється виключно з використанням Реєстру будівельної діяльності у формі електронного документа з присвоєнням реєстраційного номера та підписується посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю шляхом накладення електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. 
Після усунення недоліків, що стали підставою для прийняття рішення про повернення декларації на доопрацювання, замовник може повторно звернутися до органу державного архітектурно-будівельного контролю для реєстрації декларації згідно з цим Порядком. 
Керуючись вказаними нормами Порядку, орган ДАБК повинен був повернути КП «Агрофірма Проскурів» декларацію про готовність до експлуатації об`єкта за амністією, у зв`язку з встановленням недостовірних відомостей, зокрема: 
1. КП «Агрофірма «Проскурів» самостійно стверджувало і надавало відповідні документи, що спірні приміщення побудовані у 1962 році колгоспом «Комунар». При цьому, відповідно до Декларації про готовність до експлуатації об`єкта за амністією від 13.08.2024, дата початку будівництва приміщень є 01.01.2004, а дата завершення будівництва – 30.12.2004. Колгосп «Комунар» не міг здійснювати відповідне будівництво у 2004 році, оскільки 15.02.1991 на базі колгоспу була створена агрофірма «Проскурів» та станом на 2004 рік колгосп «Комунар» не існував.
2. Об`єкти нерухомості, зазначені у Декларації про готовність до експлуатації об`єкта за амністією та об`єкти, які перебувають на праві власності у Будзінської Т.М. є одними і тими самими приміщеннями, що унеможливлювало їх здачу в експлуатацію КП «Агрофірмою «Проскурів». Право власності на них зареєстроване у встановленому законом порядку за Будзінською Т.М., і така реєстрація не скасована на момент реєстрації Декларації про готовність до експлуатації об`єкта за амністією за №ІУ161240813748 від 13.08.2024.
Враховуючи вищевикладене, незаконна реєстрація Декларації про готовність до експлуатації об`єкта за амністією порушує права ОСОБА_2 , як дійсного власника приміщення загальною площею 670,7 кв.м. та приміщення загальною площею 714,2, а отже підлягає скасуванню.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно приписів п. 1 та п. 4 ч. 1 та ч. 4 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, з огляду на що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задоволити, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 01.10.2025 у справі №924/1351/20(924/1000/24) слід скасувати, прийнявши нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задоволити.
При цьому, враховуючи положення ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за первісним позовом залишаються за позивачем у зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог, за зустрічним позовом покладаються на відповідача за зустрічним позовом у зв`язку із задоволенням позову.
Щодо клопотання скаржника від 17.03.2026 про скасування заходів забезпечення позову, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
При ухваленні рішення суд вирішує, серед іншого, питання чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (пункт 6 частини першої статті 237 Господарського процесуального кодексу України).
Правила скасування заходів забезпечення позову регламентовані, зокрема, положеннями статті 145 Господарського процесуального кодексу України, якою, зокрема, передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи (частина перша).
У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані (частина сьома статті 145 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частини дев`ятої, десятої статті 145 Господарського процесуального кодексу України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. В такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.
Колегія суддів зазначає, що наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.
Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.
У цьому висновку щодо застосування положень статті 145 Господарського процесуального кодексу України Північно-західний апеляційний господарський суд враховує висновки Верховного Суду, сформульовані у пункті 29 постанови від 13.02.2020 у справі №50/790-43/173.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.06.2025 апеляційну ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 08.11.2024 у справі №924/1351/20(924/1000/24) - скасовано. Ухвалено нове рішення. Заяву Колективного підприємства "Агрофірма "Проскурів" (вх.№05-06/1408/24) про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом введення заборони до набрання законної сили рішенням суду у цій справі №924/1351/20(924/1000/24) державним реєстраторам Державного реєстру речових прав, будь-яким іншим суб`єктам державної реєстрації (Департаменту державної реєстрації та нотаріату Мін`юсту, нотаріусам і іншим особам) вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо: - об`єкту нерухомого майна (реєстраційний номер 2015868101) нежитлове приміщення, загальною площею 670,7 м. кв; - об`єкту нерухомого майна (реєстраційний номер 2052468101) нежитлове приміщення, загальною площею 714,2 м.кв.
Враховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи судом апеляційної інстанції рішення Господарського суду Хмельницької області від 01.10.2025 у справі №924/1351/20(924/1000/24) - скасовано, та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні первісних позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.06.2025 у справі №924/1351/20(924/1000/24), з огляду на що клопотання скаржника про скасування заходів забезпечення позову підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 129, 145, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.
2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 01.10.2025 у справі №924/1351/20(924/1000/24) скасувати.
Прийняти нове судове рішення.
« 1. В задоволенні позовних вимог Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів” відмовити.
2. Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.
3. Скасувати реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта за амністією №ІУ161240813748 від 13.08.2024 на об`єкт будівництва „Нове будівництво групи господарських будівель: адміністративна будівля „А-3”, господарська будівля – склад „Б-2”, розташованого за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, Хмельницька територіальна громада, м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 257.
4. Стягнути з Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів” (29008, м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 257, код ЄДРПОУ 03788891) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2422,40 грн витрат по оплаті судового збору.
5. Видати наказ.»
3. Стягнути з Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів” (29008, м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 257, код ЄДРПОУ 03788891) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 10 900,80 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
4. Місцевому господарському суду видати відповідні накази.
5. Заходи забезпечення позову, вжиті постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.06.2025 у справі №924/1351/20(924/1000/24), скасувати.
6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений "23" квітня 2026 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В. 

Суддя   Крейбух О.Г. 

Суддя   Тимошенко О.М.