ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

16 квітня 2026 року 	м.Суми	

Справа №590/206/25 
Номер провадження 22-ц/816/1735/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Петен Я. Л. (суддя-доповідач),
суддів - Замченко А. О. , Черних О. М. 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником, адвокатом Кандюковим Геннадієм Геннадійовичем,
на ухвалу Ямпільського районного суду Сумської області від 03 березня 2025 року, постановлену у складі судді Сатарової О.В. в селищі Ямпіль Шосткинського району Сумської області, повне судове рішення складене 03 березня 2025 року,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за борговою розпискою,
У С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог та ухвали суду першої інстанції

23 лютого 2025 року позивач  ОСОБА_2 звернувся до Ямпільського районного суду Сумської областіз позовом до відповідача  ОСОБА_1 про стягнення боргу за борговою розпискою. 
Ухвалою Ямпільського районного суду Сумської області від 03 березня 2025 року цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за борговою розпискою передано на розгляд до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області за підсудністю.
Не погоджуючись з ухвалою Ямпільського районного суду Сумської області від 03 березня 2025 року про передачу справи за підсудністю, представник відповідача  ОСОБА_1 – адвокат Кандюков Г.Г. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Ямпільського районного суду Сумської області від 03 березня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким справу направити на новий розгляд до Ямпільського районного суду Сумської області.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 постійно проживає в селищі Ямпіль Шосткинського району за адресою, яка була вказана позивачем у позовній заяві. Водночас м. Середина-Буда Шосткинського району Сумської області є зоною проведення можливих воєнних (бойових) дій, і ОСОБА_1 вже тривалий час там не проживає. Тому позивачем було правильно зазначено фактичне місце проживання відповідача. Водночас ОСОБА_1 не отримував повісток чи інших повідомлень від суду, що позбавило його можливості взяти участь у судовому засіданні та реалізувати право на доступ до правосуддя. Крім того вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що боргові розписки ОСОБА_1 підписував як фізична особа – підприємець, що підтверджується відповідною печаткою. Тому, на думку скаржника, спір виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 і підлягав розгляду у господарському суді Сумської області.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 125/1267/16-ц, постанова Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 536/1267/18).
Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, як порушення вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких правил підсудності, встановлених процесуальним законом.
За усталеною практикою ЄСПЛ, термін право на «суд, встановлений законом», охоплює не лише правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність, у тому числі всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (рішення ЄСПЛ у справі Leo ZAND v. Austria). 
У рішенні ЄСПЛ «Сокуренко і Стригун проти України» суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні ЄСПЛ «Занд проти Австрії», зазначено, що термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».
Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати провадження щодо конкретної справи. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна справа розглядалася і вирішувалася законним, компетентним, незалежним і неупередженим судом, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.
За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом. Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.
Стаття 125 Конституції України встановлює, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. 
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.
Принцип територіальності забезпечує територіальне розмежування компетенції судів загальної юрисдикції і зумовлений потребою доступності правосуддя на всій території України. 
Принцип територіальності реалізується через правила територіальної юрисдикції (підсудності) справ.
Правила територіальної підсудності визначають розмежування компетенції судів першої інстанції щодо розгляду справ, підвідомчих загальним судам, за територіальною ознакою. Крім того, правила територіальної підсудності дають можливість визначити конкретний місцевий суд, який повинен розглядати справу як суд першої інстанції.
Кожен місцевий чи апеляційний суд має свою територіальну юрисдикцію (підсудність), тобто поширює свою компетенцію на правовідносини, що виникли чи існують на певній території. Це є важливою гарантією для вирішення судових спорів у розумні строки в умовах ускладнення правових відносин і збільшення правових конфліктів (постанова Верховного Суду від 24 червня 2024 року у справі № 554/7669/21).
Порушення судами правил територіальної юрисдикції має наслідком обов`язкове скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд (ст. 378, п. 6 ч. 1 ст. 411 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Частиною 1 ст. 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Положення ч. 1 ст. 27 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи – сторони у справі, якщо інше не передбачено законом. 
Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.
Нормами ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення. Використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання (постанова Верховного Суду від 24 червня 2024 року у справі № 554/7669/21).
Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1147844 від 26.02.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , був з 15.07.2011 по 28.10.2024 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21 зв).
За відомостями Ямпільської селищної ради від 28.02.2025 № 376/02-23, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території Ямпільської селищної ради Шосткинського району Сумської області не зареєстрований (а.с. 22 зв.). 
За змістом ч. 9 ст. 28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).
Рішенням ВРП від 12 жовтня 2023 року № 974/0/15-23 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Середино-Будського районного суду Сумської області» змінено з 30 жовтня 2023 року територіальну підсудність судових справ Середино-Будського районного суду Сумської області шляхом її передачі до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області.
Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги – не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення (ч. 3 ст. 31 ЦПК України).
Окрім того, нормами ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Враховуючи, що останнім відомим зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є м. Середина – Буда Шосткинського району Сумської області, а підсудність справ Середино-Будського районного суду Сумської області змінено з 30 жовтня 2023 року шляхом її передачі до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, а також беручи до уваги, що на території Ямпільської селищної ради Шосткинського району Сумської області відповідач не зареєстрований, то Ямпільський районний суд Сумської області дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для передачі справи на розгляд до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновку суду першої інстанції та постановленої ухвали, у зв`язку з чим підстави для її скасування або зміни відсутні.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність правових підстав для направлення справи до господарського суду Сумської області

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено ст. 20 ГПК України. 
Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18).
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.
З аналізу наведеного вище пункту слідує, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці (постанова Великої Палати Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18).
Оскільки спірні правовідносини виникли з правочину, стороною якого є фізична особа, яка не є фізичною особою-підприємцем, цей спір не належить до категорій спорів, визначених ст. 20 ГПК України як такі, що підлягають розгляду в порядку господарського судочинства. Відтак у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для направлення справи на розгляд до господарського суду Сумської області.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги. 

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 375 ЦПК України).
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду ухвали, свідчать про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвалу Ямпільського районного суду Сумської області від 03 березня 2025 року слід залишити без змін.
Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Кандюковим Геннадієм Геннадійовичем, залишити без задоволення.
Ухвалу Ямпільського районного суду Сумської області від 03 березня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -  	Я. Л. Петен	

Судді: А. О. Замченко 

О. М. Черних