Справа № 161/6990/26 
Провадження № 2-о/161/306/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :
головуючого – судді Мазура Д.Г.
за участю секретаря судового засідання Дручок О.М.
заявника ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Луцького міськрайонного суду Волинської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,
ВСТАНОВИВ:
31 березня 2026 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 .
Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона проживає за адресою;  АДРЕСА_1 разом із малолітнім сином, ОСОБА_3 , та матір?ю її чоловіка, ОСОБА_4 . 
Вказує, що 17 березня 2026 року близько 20 години 25 хвилин  ОСОБА_2 , який є рідним братом чоловіка заявниці, умисно, шляхом подолання перешкоди, а саме пошкодження хвіртки, незаконно проник на територію домоволодіння за адресою;  АДРЕСА_1 .
У той же день, 17 березня 2026 року, ОСОБА_5 звернулась до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення відносно неї ОСОБА_2 разом із невідомою особою чоловічої статі. А саме, ОСОБА_2 незаконно проник на територію домоволодіння, де він не проживає та не зареєстрований, перебуваючи у стані алкогольного та/або наркотичного сп?яніння створював загрозу для життя та здоров?я заявниці, її сина та її майбутньої дитини.
Вподальшому, 18 березня 2026 року ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_6 були зараховані до відділення «Притулок для осіб, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі» Волинського обласного центру соціально-психологічної допомоги.
Заявник вказує, що поведінка ОСОБА_2  носить системний, агресивний характер, супроводжується психологічним насильством, що проявляється у погрозах, криках, створенні конфліктних та небезпечних ситуацій. Наявні обставини свідчать про високий ризик повторного вчинення насильства. Постійний психологічний тиск, стресові ситуації та агресивна поведінка кривдника можуть спричинити істотну шкоду її здоров?ю та створюють реальну загрозу нормальному перебігу вагітності, включаючи ризик її переривання.
На підставі наведеного просить видати обмежувальний припис стосовно  ОСОБА_2 на строк 6 місяців та встановити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього такі обов`язки:
- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання з ОСОБА_1 ;
- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання ОСОБА_1 ;
- заборонити ОСОБА_2 вести телефонні переговори або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців;
- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуватиме у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, строком на 6 місяців.
31 березня 2026 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 , підтримала заяву про видачу обмежувального припису та просила задовольнити в повному обсязі.
Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив та клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.
Заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.
Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом встановлено, що згідно інформації про осіб зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 , до складу зареєстрованих входять: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.5).
Згідно довідки від КП «Волинське територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства» встановлено, що заявник ОСОБА_1 є вагітною.
17.03.2026 ОСОБА_1 звернулася із заявою про кримінальне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_2 , який 17.03.2026 разом із невідомою особою незаконно повторно проник на територію домогосподарства, в якому він не проживає, в стані наркотичного сп`яніння, чим ніс загрозу та небезпеку для її життя та здоров`я, а також її малолітньої дитини.
18.03.2026 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження: 12026035610000062. Згідно витягу з ЄДРДР вбачається, що 17 березня 2026 року, близько 20 години 25 хвилин, в порушення ст. 30 Конституції України, згідно якої «Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішення суду» умисно, без законних на те підстав, всупереч волі та без дозволу власника, усвідомлюючи що порушує недоторканість приватного володіння особи, умисно, шляхом подолання перешкоди, а саме шляхом пошкодження хвіртки, незаконно проник на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , чим порушив конституційне право потерпілої ОСОБА_9 на недоторканість житла, яка є дружиною рідного брата  ОСОБА_2 .
Згідно акту обстеження умов проживання №34 від 20.03.2026 року, за адресою АДРЕСА_1 , проживають ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 . Вказано, що ОСОБА_10 направлена до притулку осіб, які постраждали від домашнього насильства, так як за адресою її проживання небезпечно, через постійні крики бійки ОСОБА_2 до його батьків, під час яких присутній малолітній ОСОБА_11 . Вказано що дядько хлопчика ОСОБА_2 13.03.2026 поводив себе агресивно, стукав по дверях та вікнах.
Відповідно до довідки №04/01.60/2 від 25.03.2026 виданої Волинським обласним центром соціально-психологічної допомоги, ОСОБА_1 разом із своїм сином ОСОБА_3 18 березня 2026 були зараховані до відділення «Притулок для осіб, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі».
В судовому засіданні, заявник ОСОБА_1 пояснила, що ОСОБА_2 є рідним братом її чоловіка та проживає окремо від них за адресою: АДРЕСА_2 . Конфлікт між ними виник нещодавно, а саме з 05.03.2026 року та триває досі. 
Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
За положеннями частини 2, 3, 4 статті 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
За пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису слід встановлювати, коло осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно із ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Дія вказаного Закону поширюється виключно на визначене коло осіб, між якими існують відносини, що можуть бути кваліфіковані як домашнє насильство, відповідно до ч. 3 ст. 3 «Про запобігання та протидію домашньому насильству» поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.
Судом встановлено, що заявник та особа, стосовно якої просить видати обмежувальний припис, не перебувають у відносинах, що підпадають під дію зазначеного Закону, ОСОБА_2 є рідним братом чоловіка заявниці ОСОБА_12 , отже між собою є іншими родичами, проте вони не пов`язані спільним побутом, не ведуть спільного господарства, не мають взаємних прав та обов`язків, характерних для сімейних відносин, дана обставина не заперечувалася заявником у судовому засіданні. Зазначені особи проживають за різними адресами, а саме: заявник — по АДРЕСА_1 , тоді як ОСОБА_2 — АДРЕСА_2 , що додатково підтверджує відсутність між ними спільного проживання та побуту.
Таким чином, у даному випадку особа, стосовно якої заявлено вимогу, є братом чоловіка заявника тобто, такі правовідносини не охоплюються переліком осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», за відсутності обставин спільного проживання чи ведення спільного побуту, а тому суд констатує, що заявник не є суб`єктом вказаних правовідносин.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що заявлені вимоги про видачу обмежувального припису не підлягають задоволенню, оскільки відсутні передбачені законом правові підстави для застосування такого заходу у відносинах між заявником та особою, яка не входить до визначеного кола суб`єктів, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 10, 12, 13, 77, 81, 83, 256, 259, 263-265,268 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В :
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. 

Заявник: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 );
Заінтересована особа: 
ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 );

Дата складення повного тексту рішення 06 квітня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду
 
Волинської області Д.Г. Мазур