ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.02.2026 Справа № 914/3639/25 
Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З., за участю секретаря судового засідання Знетиняк Д.В., 
розглянувши матеріали справи за позовом: Акціонерного товариства “Ідея Банк”, м.Львів
до відповідача: Паранюк Тетяни Вікторівни, с. Раштівка Старокостянтинівського району Хмельницької області
про: стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 93 282,10 грн.

Представники сторін:
від позивача: не з`явився
від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:
На адресу Господарського суду Львівської області в систему "Електронний суд" надійшла позовна заява Акціонерного товариства “Ідея Банк” до відповідача: ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 133 282,10 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2025, справу № 914/3639/25 розподілено для розгляду судді Долінській О.З.
Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, судом встановлено наявність підстав для залишення її без руху.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.12.2025, позовну заяву Акціонерного товариства “Ідея Банк” до відповідача: ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 133 282,10 грн. залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали, а саме: 10 днів з дня вручення цієї ухвали про залишення позовної заяви без руху.
11.12.2025 представником позивача, на виконання вимог ухвали суду від 02.12.2025 про залишення позовної заяви без руху, подано на адресу суду в систему "Електронний суд" заяву з додатками за вх. № 33372/25.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.12.2025, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Судом постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 20.01.2026.
31.12.2025 представником позивача подано на адресу суду в систему «Електронний суд» заяву з додатками за вх. № 34729/25, в якій позивач зазначає про те, що після подання позовної заяви Відповідачем було сплачено кошти в сумі 40 000,00 грн. Вказані кошти були зараховані позивачем на часткове погашення кредитної заборгованості Відповідача за Кредитним договором № КБ03.00212.010525525 від 17.11.2023, яка була заявлена до стягнення в суді, а саме: на погашення простроченого боргу – 19 959,77 грн., на погашення прострочених процентів – 4,27 грн., на погашення простроченої плати за обслуговування кредиту – 20 035,96 грн., з огляду на що, станом на 29.12.2025 сума боргу ОСОБА_1 за вищевказаним Кредитним договором становить 93 282,10 грн, та складається з наступного: прострочений борг – 66 668,64 грн.; прострочені проценти – 5,42 грн.; прострочена плата за обслуговування кредиту – 26 608,04 грн. У зв`язку з наведеним, АТ «Ідея Банк» зазначає, що вважає за можливе залишити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 40 000,00 грн за Кредитним договором № КБ03.00212.010525525 від 17.11.2023 без розгляду. Позивач також зазначає, що решту позовних вимог АТ «Ідея Банк» до Паранюк Тетяни Вікторівни про стягнення заборгованості за Кредитним договором підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.
Розгляд справи по суті відкладено на 11.02.2026 із підстав, викладених в ухвалі суду від 20.01.2026.
11.02.2026 представник позивача в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).
11.02.2026 представником позивача подано на адресу суду в систему «Електронний суд» заяву з додатками за вх. № 3812/26, в якій позивач зазначає про те, що станом на 10.02.2026 заявлена до стягнення у даній справі заборгованість за Кредитним договором залишилася не оплаченою відповідачем та становить 93 282,10 грн. АТ «Ідея Банк» позовні вимоги у справі № 914/3639/25 підтримує в повному обсязі та просить суд задовольнити їх в повному обсязі
11.02.2026 представник відповідача в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, вимог ухвали суду від 16.12.2025 не виконав, письмового відзиву на адресу суду не подав, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).
Враховуючи ч.3 ст.222 ГПК України, відповідно до якої, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу під час судового засідання 11.02.2026 не здійснюється.
Частиною 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Оскільки відповідачем у справі позивачем зазначено фізичну особу – ОСОБА_1 , судом 18.12.2025 надіслано запит до Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області (вул. М. Грушевського, 87, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29001) та Хмельницької міської ради (вул. Героїв Маріуполя, 3, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29005).
Також, 11.12.2025 судом надіслано запит до Старокостянтинівської міської ради (вул. Острозького, буд. 41, м. Старокостянтинів, Хмельницька область, 31100).
31.12.2025 на адресу Господарського суду Львівськї області надійшла Відповідь № 148 від 18.12.2025 від Старокостянтинівської міської ради, відповідно до якої відповідач зареєстрований за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, с. Раштівка, вул. Зарічна, буд. 17 (долучена до матеріалів).
Ухвали суду у даній справі скеровувались відповідачу за адресою, яка зазначена у Відповіді №148 від 18.12.2025. 
Заяв про зміну відповідачем місцезнаходження на адресу суду в процесі розгляду даної справи, не поступало.
Поштові конверти з ухвалами суду у даній справі повернуті на адресу суду (знаходяться в матеріалах справи).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі № 904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).
З огляду на вказане вище, відповідач повідомлявся завчасно та належним чином про час, дату та місце розгляду справи № 914/3639/25 Господарським судом Львівської області, проте, своїми процесуальними правами відповідач не скористався, явки представника в судові засідання не забезпечив, причин неявки не повідомив, відзиву не подав.
При цьому, суд враховує, що у разі, якщо ухвалу про відкриття провадження у справі було надіслано за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. 
Крім того, процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі, офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі.
Таким чином, в розумінні ст. ст. 120, 122, 242 ГПК України, відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.
З огляду на викладене, суд встановив, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк для подання сторонами своїх доводів, заперечень, відзиву, доказів тощо, у зв`язку з чим, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.
За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (Постанова Верховного Суду від 11.12.18р. у справі № 921/6/18.).
Згідно ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Беручи до уваги те, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду даної справи, що підтверджується наявними у справі доказами, не скористався своїм правом на подання відзиву, не заперечив у визначеному Законом порядку проти розгляду справи за його відсутності, справа розглядається за наявними матеріалами, у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.
Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів. 
Враховуючи те, що норми ст.81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції у справі.
Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору.
В силу приписів ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.
Крім того, суд враховує, що пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.
Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), якими учасники справи обґрунтовують свої позовні вимоги та заперечення позовних вимог і які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 914/3639/25. 
11.02.2026 в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.
Позов обґрунтовано тим, що 17.11.2023 сторони у справі уклали кредитний договір № КБ03.00212.010525525, згідно із яким позивач (кредитор) зобов`язався надати відповідачу (позичальнику) кредитні кошти на поповнення обігових коштів в сумі 120 000 грн. зі сплатою фіксованих процентів 0,01 % річних, зі строком користування по 17.11.2026 (включно). 
Позивач свої зобов`язання виконав належним чином та перерахував на поточний рахунок позичальника (який відкривається автоматично з підписанням кредитного договору) суму кредиту. Однак, відповідач належним чином взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № КБ03.00212.010525525 від 17.11.2023 не виконав, на претензію не відповів, у результаті чого станом на момент подання позовної заяви до суду утворилася заборгованість на загальну суму 133 282,10 грн., з них: 86 628,41 грн. - прострочений борг, 9,69 грн. - прострочені проценти, 46 644 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту, що і слугувало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
31.12.2025 представником позивача подано на адресу суду в систему «Електронний суд» заяву з додатками за вх. № 34729/25, в якій позивач зазначає про те, що після подання позовної заяви Відповідачем було сплачено кошти в сумі 40 000,00 грн. Вказані кошти були зараховані позивачем на часткове погашення кредитної заборгованості Відповідача за Кредитним договором № КБ03.00212.010525525 від 17.11.2023, яка була заявлена до стягнення в суді, а саме: на погашення простроченого боргу – 19 959,77 грн., на погашення прострочених процентів – 4,27 грн., на погашення простроченої плати за обслуговування кредиту – 20 035,96 грн., з огляду на що, станом на 29.12.2025 сума боргу ОСОБА_1 за вищевказаним Кредитним договором становить 93 282,10 грн, та складається з наступного: прострочений борг – 66 668,64 грн.; прострочені проценти – 5,42 грн.; прострочена плата за обслуговування кредиту – 26 608,04 грн. У зв`язку з наведеним, АТ «Ідея Банк» зазначає, що вважає за можливе залишити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 40 000,00 грн за Кредитним договором № КБ03.00212.010525525 від 17.11.2023 без розгляду. Позивач також зазначає, що решту позовних вимог АТ «Ідея Банк» до Паранюк Тетяни Вікторівни про стягнення заборгованості за Кредитним договором підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.
Відтак, із врахуванням поданої заяви представника позивача за вх. № 34729/25 від 31.12.2025, предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача 66 668,64 грн. основної заборгованості, 5,42 грн. - прострочені проценти, 26 608,04 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Позиція відповідача.
В судові засідання з розгляду даної справи відповідач не забезпечив явки повноважного представника, вимог ухвали суду від 16.12.2025 не виконав, письмового відзиву на адресу суду не подав, хоча належно повідомлявся про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).
Ухвали суду у даній справі скеровувались відповідачу за адресою, яка зазначена у Відповіді №148 від 18.12.2025. 
Заяв про зміну відповідачем місцезнаходження на адресу суду в процесі розгляду даної справи, не поступало.
Таким чином, відповідач у даній справі повідомлявся судом завчасно та належним чином про дату, час і місце розгляду даної справи, в розумінні ст.ст. 120, 122, 242 ГПК України.
Відповідач у визначеному законом порядку не заперечив проти позову, не скористався своїми процесуальними правами, визначеними ГПК України.
Крім того, явка учасників справи не визнавалась судом обов`язковою, як вбачається із ухвал Господарського суду Львівської області, що постановлені у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, здійснивши огляд документів, суд встановив наступне.
Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який судом долучено до матеріалів справи, зазначено, що діяльність Фізичної особи -підприємця Паранюк Тетяни Вікторівни припинена 03.04.2025, підстава – власне рішення.
Згідно ст. 51 та 52 ЦК України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію щодо юрисдикції спору за позовом суб`єкта господарювання до фізичної особи, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, що виник при виконанні умов укладеного між ними господарського договору (постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14144цс18), від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18), від 5 червня 2019 року у справі № 904/1083/18 (провадження № 12-249гс18).
Разом з тим статтею 20 Господарського процесуального кодексу України визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.
Статтею 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).
Відтак, господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.
Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.
Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України).
Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб, згідно зі статтею 51 ЦК України, застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Частиною третьою статті 46 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців” (тут і далі - у редакції, чинній на час припинення ФОП) передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП. 
Відповідно до статті 52 ЦК України, ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статті 46 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців”, однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, суд дійшов висновку про належність спору до господарської юрисдикції.
17.11.2023 між Акціонерним товариством “Ідея Банк” (надалі по тексту рішення – позивач, згідно з договором - кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Паранюк Тетяною Вікторівною, (надалі по тексту рішення - відповідач, згідно з договором - позичальник) укладено кредитний договір № КБ03.00212.010525525 (надалі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого, кредитор надає позичальнику грошові кошти (надалі кредит) у розмірі та на умовах, обумовлених даним договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти та комісії за користування ним.
Згідно з п. 2.1. договору, банк видає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах: розмір та валюта кредиту – 120 000 грн.; ціль кредиту – поповнення обігових коштів; процентна ставка – фіксована, 0,01 % річних; комісія за видачу кредитних коштів – 1,1% від суми кредиту; комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 2,99 % від суми кредиту; термін повернення кредиту – по 17.11.2026 (включно); порядок видачі кредиту – перерахунок коштів на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1 ; графік повернення кредиту – додаток №1 до договору кредиту. 
Пунктами 2.4. та 2.5. Договору сторони погодили, що кредит видається на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання. Датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку позичальника. 
Відповідно до п. 3.1. Договору, позичальник сплачує банку вказані у п, 2.1. комісії в наступному порядку: 3.1.1. комісія за видачу кредитних коштів утримується банком в день видачі кредитних коштів з суми кредитних коштів, що зараховується на поточний рахунок позичальника в банку, вказаний в п.2.1.7. та п.2.3.; 3.1.2. комісія за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісяця, починаючи з дати надання кредиту та сплачується позичальником щомісячно в терміни та в розмірах, вказаних у графіку щомісячних платежів, який наведений в додатку №1 до даного договору (далі – “графік”). Базою для нарахування комісії є початкова сума кредиту. 
Згідно з пунктами 3.2.-3.4. договору, проценти нараховуються два рази на місяць за методом “факт/факт”. Базою для нарахування процентів є залишок заборгованості за кредитом. Графік платежів позичальника за договором кредиту в розрізі сум погашення кредиту, процентів і комісії за обслуговування кредитної заборгованості є невід`ємною частиною договору кредиту. Нарахування процентів за п.2.1.3. та комісії за обслуговування кредитної заборгованості за п. 2.1.5 припиняється з настанням терміну повернення кредиту.
Згідно з пунктами 4.1.-4.3. Договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим договором. Позичальник повертає кредит разом з процентами та щомісячною комісією за обслуговування кредитної заборгованості до дня/числа кожного місяця, згідно з графіком. Якщо будь-який термін здійснення платежів за графіком припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то платежі повинні бути здійснені у попередній робочий день. 
Відповідно до п. 4.4. Договору, позичальник забезпечує наявність на своєму поточному рахунку НОМЕР_1 грошових коштів у сумі, необхідній для сплати щомісячних платежів згідно графіку. 
Згідно з п. 4.5. Договору, сторони погодили, що сплата заборгованості за цим договором здійснюється у такій черговості: 
- 4.5.1. Позичальник забезпечує наявність коштів згідно п.4.4. Договору для забезпечення виконання вимог п.4.2. Договору. Погашення заборгованості за договором кредиту здійснюється банком через транзитний рахунок та, у разі недостатності на поточному рахунку коштів для виконання зобов`язання за Договором кредиту в повному обсязі, ця сума направляється на погашення заборгованості у такій черговості: 1) для оплати простроченої заборгованості за основним боргом по кредиту; 2) для оплати прострочених процентів, простроченої комісії за обслуговування кредитної заборгованості за Договором кредиту; 3) для погашення строкової заборгованості за основним боргом по кредиту; 4) для погашення строкових процентів, строкової комісії за обслуговування кредитної заборгованості за Договором кредиту, строк сплати яких не минув; 5) для сплати, неустойки (штрафу, пені), передбачених цим Договором за невиконання грошових та інших зобов`язань згідно даного Договору; 6) для погашення іншої заборгованості (в т.ч. дострокове погашення заборгованості за кредитом).
- 4.5.2. Погашення простроченої заборгованості за Договором кредиту (крім штрафних санкцій) здійснюється шляхом списання банком з транзитного рахунку суми простроченої заборгованості в день надходження грошових коштів на транзитний рахунок. Погашення строкової заборгованості, штрафних санкцій та іншої заборгованості ( в т.ч. дострокове погашення заборгованості за кредитом) здійснюється в найближчу дату платежу, визначену графіком.
Відповідно до п. 4.6. договору з укладенням цього договору, позичальник доручає банку здійснювати договірне списання коштів з власного поточного рахунку НОМЕР_1 та з усіх інших рахунків позичальника, (в тому числі рахунків позичальника як фізичної особи), відкритих в АТ “Ідея Банк” для виконання будь-яких грошових зобов`язань за цим договором, строк виконання яких настав. При цьому договірне списання строкових платежів за договором здійснюється банком в день настання терміну сплати, якщо така сплата не була здійснена позичальником в інший спосіб. Таке договірне списання може здійснюватися банком на підставі цього договору будь-яку кількість разів.
Відповідно до п. 5.1.1. Договору, банк зобов`язаний, зокрема, за умови беззастережного виконання позичальником прийнятих на себе зобов`язань за цим договором, надати позичальнику кредитні кошти в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі. 
Згідно з п. 5.2.5. Договору, банк має право, зокрема, вимагати дострокового повернення позичальником кредиту за цим договором у випадках: 
- надання позичальником для отримання кредиту документів/інформації, що виявились недостовірними; 
- виявлення обставин, які свідчать про те, що наданий позичальникові кредит не буде повернуто у строки, визначені цим договором; 
- невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань, передбачених цим договором; 
- наявності арешту грошових коштів позичальника на його поточних рахунках в банку; 
- порушення проти позичальника справи про банкрутство або прийняття рішення про його припинення/ліквідацію; 
- в інших випадках, передбачених Законом. При цьому датою, з якої у банку виникає право вимагати у позичальника погашення заборгованості за цим договором в повному обсязі, є наступний банківський день за днем, коли банку стало відомо про хоча б один з зазначених у п.5.2.5. цього договору фактів. Сторони домовилися, що виникнення зобов`язання позичальника достроково повернути кредитору всю заборгованість за цим договором згідно п.5.2.5. цього договору, тягне за собою виконання всіх передбачених цим договором платіжних зобов`язань позичальника в строк, що зазначений у відповідній вимозі банку, яка направляється позичальнику в порядку, передбаченому п.11.1. цього договору. В разі направлення банком вимоги про дострокове погашення заборгованості - термін повернення кредиту та виконання інших грошових зобов`язань за договором є таким, що настав. 
Відповідно до п. 5.3. Договору, позичальник зобов`язаний, зокрема, одержати і використати кредитні кошти за цільовим призначенням, вказаним в п. 2.1.2. даного договору. Повернути кредит та сплатити проценти та комісію за обслуговування кредитної заборгованості до дня/числа кожного місяця, згідно з графіком. Негайно повідомити банк у письмовій формі про зміну адреси реєстрації, фактичної адреси, електронної адреси (пошти), номерів контактних телефонів та про інші обставини, які можуть вплинути на виконання зобов`язань за цим договором. 
Пунктом 8.2. Договору сторони погодили, що позовна давність за цим договором, встановлюється сторонами тривалістю у 20 (двадцять) років. 
ОСОБА_1 отримала кредит на суму 120 000 грн. Станом на дату подання позовної заяви до суду, вказану суму повністю не повернуто, останній платіж за договором здійснено 17.10.2024. 
Згідно довідки-розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № КБ03.00212.010525525 від 17.11.2023 станом на 07.11.2025 становить 133 282,10 грн. з них: 86 628,41 грн. – прострочений борг, 9,69 грн. - прострочені проценти, 46 644 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту
Враховуючи порушення відповідачем умов договору, 07.10.2025 позивач направив на адресу ОСОБА_1 , яка вказана у реквізитах сторін у договорі, вимогу про дострокове виконання зобов`язань за вих. №12.4.2/КБ03.00212.010525525 від 01.10.2025, у якій зазначив про існування заборгованості за договором та вимагав достроково погасити її в 30-денний термін від дня надіслання вимоги. Докази скерування такої вимоги відповідачу, містяться в матеріалах справи.
Однак, відповіді на вказану вимогу позивач не отримав. 
31.12.2025 представником позивача подано на адресу суду в систему «Електронний суд» заяву з додатками за вх. № 34729/25, в якій позивач зазначає про те, що після подання позовної заяви Відповідачем було сплачено кошти в сумі 40 000,00 грн. Вказані кошти були зараховані позивачем на часткове погашення кредитної заборгованості Відповідача за Кредитним договором № КБ03.00212.010525525 від 17.11.2023, яка була заявлена до стягнення в суді, а саме: на погашення простроченого боргу – 19 959,77 грн., на погашення прострочених процентів – 4,27 грн., на погашення простроченої плати за обслуговування кредиту – 20 035,96 грн., з огляду на що, станом на 29.12.2025 сума боргу ОСОБА_1 за вищевказаним Кредитним договором становить 93 282,10 грн, та складається з наступного: прострочений борг – 66 668,64 грн.; прострочені проценти – 5,42 грн.; прострочена плата за обслуговування кредиту – 26 608,04 грн. У зв`язку з наведеним, АТ «Ідея Банк» зазначає, що вважає за можливе залишити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 40 000,00 грн за Кредитним договором № КБ03.00212.010525525 від 17.11.2023 без розгляду. Позивач також зазначає, що решту позовних вимог АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.
Згідно із ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.
За приписами ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
Права та обов`язки учасників справи врегульовано статтею 42 ГПК України.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 42 ГПК України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Зі змісту вказаної норми слідує, що право заявника на звернення до суду із заявою про залишення без розгляду позову є абсолютним, тобто, не залежить від мотивів заявника чи волі інших сторін у справі.
Відтак, із врахуванням поданої заяви представника позивача за вх. № 34729/25 від 31.12.2025, що прийнята судом, так як не порушено права інших осіб, предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача 66 668,64 грн.-основної заборгованості, 5,42 грн. - прострочені проценти, 26 608,04 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору.
Зважаючи на вищевикладене, станом на дату ухвалення рішення у даній справі, позивач просить стягнути з відповідача 66 668,64 грн. - основної заборгованості заборгованості, 5,42 грн. - прострочені проценти, 26 608,04 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту, а також витрати зі сплати судового збору.

Висновки суду. 
Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (стаття 1 Господарського процесуального кодексу України).
Частиною першою статті 29 Господарського процесуального кодексу України встановлено право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.
Відповідно до частини 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України, позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів. 
Тобто нормами процесуального права позивачу надано право за певних умов вибирати між господарськими судами, яким підсудна справа. 
Водночас відповідно до частини 1 статті 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. 
Правила статті 532 Цивільного кодексу України застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. 
У разі якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.
У п. 8.3. кредитного договору № № КБ03.00212.010525525 від 17.11.2023 зазначено, що сторони підтверджують, що цей договір виконується за місцем знаходження банку: 79008, місто Львів, Галицький район, вулиця Валова, 11, та у випадку спору між сторонами за цим договором, позов може пред`являтися також за місцем виконання договору. 
У позовній заяві, АТ “Ідея Банк” при зверненні до суду із даним позовом, визначаючи територіальну підсудність справи у Господарському суду Львівської області, покликається на місце виконання кредитного договору - у Львівській області. 
Відтак, спір у цій справі виник з договору, в якому визначено місце його виконання. 
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема, договори та інші правочини. 
Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частини 1, 2 статті 639 Цивільного кодексу України). 
Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є кредитний договір № КБ03.00212.010525525 від 17.11.2023. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором № КБ03.00212.010525525 від 17.11.2023 та надав відповідачу кредитні кошти за договором у розмірі 120 000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №5374007 від 17.11.2023, яку позивачем долучено до матеріалів справи.
Частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Згідно із частинами 1, 3 статті 10561 Цивільного кодексу України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. 
Сторони досягли домовленості про те, що процента ставка за договором є фіксованою та становить 0,01%. Проценти нараховуються два рази на місяць за методом “факт/факт”. Базою для їх нарахування є залишок заборгованості за кредитом.
Крім цього, сторони домовились про встановлення у договорі комісії за видачу кредитних коштів, а саме 1,1% від суми кредиту, а також комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99% від суми кредиту. 
Умовами п. 3.1. договору, позичальник сплачує банку вказані у п, 2.1. комісії в наступному порядку: 3.1.1. комісія за видачу кредитних коштів утримується банком в день видачі кредитних коштів, що зараховується на поточний рахунок позичальника в банку, вказаний в п.2.1.7. та п.2.3.; 3.1.2. комісія за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісяця, починаючи з дати надання кредиту та сплачується позичальником щомісячно в терміни та в розмірах, вказаних у графіку щомісячних платежів, який наведений в додатку №1 до даного договору (далі – “графік”). Базою для нарахування комісії є початкова сума кредиту. 
Відповідно до частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти та комісії за користування ним у термін по 17.11.2026 включно.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Нормою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що відповідач не дотримався виконання своїх обов`язків за договором та допустив прострочення по сплаті платежів, передбачених у графіку щомісячних платежів за кредитним договором. 
Вказана обставина підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою -розрахунком від 07.11.2025
У зв`язку із цим, позивач направив на адресу ОСОБА_1 , яка вказана у реквізитах сторін у договорі, вимогу про дострокове виконання зобов`язань за вих. №12.4.2/КБ03.00212.010525525 від 01.10.2025, у якій зазначив про існування заборгованості за договором та вимагав достроково погасити її в 30-денний термін від дня надіслання вимоги. 
Факт надіслання вказаної вимоги на адресу відповідача підтверджується наявним в матеріалах справи списком згрупованих відправлень Укрпошта. 
Однак, відповіді на вказану вимогу позивач не отримав. Заборгованості відповідач не погасив.
Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 
Слід зауважити, що сторони у договорі також передбачили право позивача вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів у разі неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором. 
Суд зазначає, що пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав. 
При цьому, у разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється, а кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, змінив порядок і строк його виконання, припинив подальше кредитування позичальника, змінив строк дії кредитної лінії та термін повернення кредиту. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 13.11.2024 у справі №916/1950/16 (916/4694/15). 
У вимозі Акціонерного товариства "Ідея Банк" від 01.10.2025 за вих. №12.4.2/КБ03.00212.010525525, направленій відповідачу 07.10.2025, позивач встановив тридцятиденний строк від дня надіслання вимоги для дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами та комісії за договором. 
Такими діями позивач змінив строк виконання кредитного зобов`язання. 
Судом встановлено, що відповідач не дотримався обов`язку щодо повернення грошових коштів у визначений вимогою строк, що свідчить про прострочення ним виконання зобов`язань за договором.
Згідно із наданими позивачем розрахунками, станом на 07.11.2025, у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором № № КБ03.00212.010525525 від 17.11.2023, а саме: 86 628,41 грн. – прострочений борг, 9,69 грн. - прострочені проценти, 46 644 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту.
Відтак, із врахуванням поданої заяви представника позивача за вх. № 34729/25 від 31.12.2025, про залишення позову в частині стягнення 40 000 грн. без розгляду у зв`язку з оплатою відповідачем позивачу 40 000 грн., предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача 66 668,64 грн. основної заборгованості, 5,42 грн. - прострочені проценти, 26 608,04 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору.
Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
За приписами статей 525, 526 цього Кодексу, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення 66 668,64 грн. –простроченого боргу, 5,42 грн. - прострочених процентів, 26 608,04 грн. - простроченої плати за обслуговування кредиту є обґрунтованою та підлягає задоволенню. 
Кредитний договір укладений між сторонами недійсним не визнавався, відтак заборгованість, яка виникла згідно нього, підлягає стягненню. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Стандарт доказування “вірогідності доказів” на відміну від “достатності доказів”, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами, наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. 
Відповідач не спростував позовних вимог, протилежного суду не довів.
Враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, перевіривши розрахунок позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 93 282,10 грн. заборгованості за кредитним договором № КБ03.00212.010525525 від 17.11.2023, з них: 66 668,64 грн. – прострочений борг, 5,42 грн. - прострочені проценти, 26 608,04 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту, є обгрунтовані, підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем, а тому підлягають задоволенню у заявленому до стягнення розмірі.

Судові витрати.
Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п.1 ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача.
Відповідно до матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 2 422,40 грн., із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору за подання до суду в електронній формі процесуальних документів, що підтверджується платіжною інструкцією № 4295234 від 13.11.2025.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи наведене, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 2 422,04 грн. 
Керуючись ст. ст. 2, 13, 43, 46, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 120, 122, 123, 129, ч. 9 ст. 165, ч.2 ст. 178, ч. 1 ст. 202, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч.3 ст.222, ст.ст. 236-241, 242, 252, 327 ГПК України, суд –

УХВАЛИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Стягнути з відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь позивача: Акціонерного товариства “Ідея Банк” (79008, м. Львів, вул. Валова, буд. 11; код ЄДРПОУ 19390819) 66 668,64 грн. основної заборгованості, 5,42 грн. - прострочені проценти, 26 608,04 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту, та 2 422,40 грн. понесених витрат на сплату судового збору.
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.
4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 16.02.2026.

Суддя Долінська О.З.