ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року	Львів	Справа №303/8115/25 пров. №А/857/10878/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
Головуючого судді Мандзія О.П.,
Суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я., 
за участю секретаря судового засідання Гепфель А.А.,

позивач (апелянт) ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 лютого 2026 року у справі №303/8115/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови, -

суддя в 1-й інстанції Гутій О.В.,
дата ухвалення рішення 04.02.2026,
місце ухвалення рішення м. Мукачево,
дата складання повного тексту судового рішення 04.02.2026,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – апелянт, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову серії ЕНА № 5928459 від 13.10.2025 року, винесену інспектором поліції Управління патрульної поліції в Закарпатській області Кохан Ю.Ю. по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.
Оскаржувана постанова винесена з тих підстав, що ОСОБА_1 13.10.2025 року о 16 годині 20 хвилин, керуючи транспортним засобом в м. Мукачево, вул. Миру,8, не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 В`їзд заборонено, чим порушив п. 8.4 в ПДР України, за що передбачена адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.
З винесеною постановою позивач не згідний, оскільки правил дорожнього руху не порушував, а дії інспектора вважає неправомірними. Постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складення, а тому є незаконною і підлягає скасуванню.
Зважаючи на це, позивач вважає, що його було безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, жодних доказів на підтвердження адміністративного правопорушення немає.
Враховуючи вищезазначені обставини, постанову вважає незаконною та такою, що не відповідає нормам КУпАП, оскільки доказів, які б свідчили про те, що в його діях є ознаки адміністративного правопорушення не має, у зв`язку з чим така підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2026 у справі №303/8115/25 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм як процесуального, так і матеріального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що при розгляді даної справи суд першої інстанції не застосував принцип офіційного з`ясування усіх обставин справи, ухвалюючи рішення не врахував вимоги вищевказаних процесуальних норм та правові висновки Верховного Суду, внаслідок чого ним було ухвалено незаконне рішення. 
Вирішуючи спір про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 статті 122 КУпАП, пред`явлений до інспектора Управління патрульної поліції в Закарпатській області та Управління патрульної поліції в Закарпатській області, з`ясувавши хто є належним відповідачем у справі, не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача.
Крім того, жодних доказів того, що суд пропонував позивачу здійснити заміну неналежного відповідача на належного матеріали справи не містять, дана обставина, також, не знайшла свого висвітлення у рішенні суду від 04.02.2026.
Апелянт наголосив, що при визначенні органу від імені якого діяв інспектор, зазначив Управління патрульної поліції в Закарпатській області, оскільки саме його реквізити вказані в спірній постанові серії ЕНА №5928459 від 13.10.2025. 
Установа банку, яка зазначена як уповноважений орган, куди зараховується сума сплаченого штрафу є ГУК в Закарпатській області, а не київські реквізити Департаменту патрульної поліції.
Оскільки Управління патрульної поліції в Закарпатській області є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції, а його інспектори уповноважені оформляти матеріали адміністративних порушень та виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення у сфері дотримання ПДР, позивачем було визначено органом державної влади до якого слід пред`явити адміністративний позов саме Управління патрульної поліції в Закарпатській області.
Крім того, як з`ясувалося після відкриття провадження у справі, зі змістом адміністративного позову був ознайомлений Департамент патрульної поліції, про що суд зазначив в мотивувальній частині рішення від 04.02.2026. 
Крім викладеного, апелянт просив врахувати, що оскаржувана постанова від 13.10.2025 року серії ЕНА №5928459 містить невідповідності, що робить накладення на позивача адміністративного стягнення протиправним. 
Так, матеріали справи не місять належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що саме позивач був водієм та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 статті 122 КУпАП (відсутні докази перебування позивача за кермом в момент проїзду дорожнього знаку 3.21 /в`їзд заборонено/ за місцем скоєння правопорушення в місті Мукачеві по вул. Миру, 8, як вказано в п.5 постанови); у постанові про накладення адміністративного стягнення не зафіксовано на підставі яких доказів інспектором було встановлено, що позивач є суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення; постанова виносилася на паркувальному майданчику АТБ-маркету за адресою: місто Мукачево, вул. Миру, 151В, яке не відповідає адресам, зазначеним в оскаржуваній постанові та не є елементом проїзної частини дороги; водієм транспортного засобу LINCOLN MKC міг бути не позивач, а інша особа; у постанові про накладення адмінстягнення від 13.10.2025 серії ЕНА №5928459 не вказано технічний засіб за допомогою якого мала здійснюватися фото чи відеофіксація скоєного правопорушення, отже відповідачем була порушена процедура притягнення позивача до відповідальності, оскільки оскаржувана постанова не містить інформацію про будь-яку фіксацію правопорушення.
Крім того, у постанові про накладення адміністративного стягнення від 13.10.2025 серії ЕНА №5928459 вказане місце скоєння правопорушення: місто Мукачево, вул. Миру, 8 та місце розгляду справи: місто Мукачево, вулиця Миколи Роглєва, 8, що є різними адресами, які знаходяться на значній відстані одна від одної, що не відповідає вимогам ч.5 статті 256 КУпАП, оскільки постанова у справі про адміністративне правопорушення, складена відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу, виноситься на місці вчинення правопорушення. 
З оскаржуваної постанови не зрозуміло, де саме і ким було вчинено правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху: за адресою: місто Мукачево, вул.Миру, 8 чи за адресою: місто Мукачево, вул. Миколи Роглєва, 8, хоча, фактично Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності та складено оскаржувану постанову за третьою адресою: місто Мукачево, вул. Миру, 151В, що суперечить порядку, встановленому Законом.
Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, зокрема, місце його вчинення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо). 
При розгляді справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення позивачем. У матеріалах справи такі підтвердження відсутні, є в наявності лише постанова про притягнення до відповідальності, що не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху України в той день та час, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування під час розгляду справи. 
Апелянт просив скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 лютого 2026 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
За статтею 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується письмовими доказами, долученими до матеріалів справи, підтверджується, що постановою серії ЕНА № 5928459 від 13.10.2025, винесеною інспектором поліції Управління патрульної поліції в Закарпатській області Кохан Ю.Ю. по справі про адміністративне правопорушення, притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.
Оскаржувана постанова винесена з тих підстав, що ОСОБА_1 13.10.2025 року о 16 годині 20 хвилин, керуючи транспортним засобом в м. Мукачево, вул. Миру, 8, не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», чим порушив п. 8.4 в Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.
Не погоджуючись із спірною постановою, позивач звернувся до суду із позовом.
Відповідно до позовної заяви ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що працівник патрульної поліції в Закарпатській області та Управління патрульної поліції в Закарпатській області, яке є територіальним (структурним) підрозділом Департаменту патрульної поліції, не є окремою юридичною особою, а отже в силу ч. 3 ст. 43 КАС України не має адміністративної процесуальної правосуб`єктності, з огляду на що не може бути самостійним відповідачем по справі.
Таким чином, саме Департамент патрульної поліції є належним відповідачем у даній справі, від імені якого виступав інспектор патрульної, який уповноважений розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення.
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову з мотивів того, що позов заявлено до неналежного відповідача.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд зазначає таке.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач під час розгляду справи в суді, не заявляв клопотання про заміну належного відповідача або залучення співвідповідача, а тому суд дійшов висновку, що позивачем заявлено позов до неналежного відповідача, тому необхідно відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Колегія суддів дійшла висновку, що підстави та мотиви прийнятого судом першої інстанції рішення підлягають зміні, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).
За приписами пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до пункту 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, щодо правил дорожнього руху за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.ст. 222 - 244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №742/2298/17 та від 26.12.2019 у справі за №724/716/16-а.
Так, Верховний Суд у вказаній справі виклав правовий висновок про те, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП, працівники органів (підрозділів) Національної поліції діють від імені органів Національної поліції.
Отже, при розгляді справ про адміністративні правопорушення інспектори чи управління, які є структурними підрозділами відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, а саме Департаменту патрульної поліції.
Відповідно до Переліку територіальних органів Національної поліції, що утворюються, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» створено як юридичну особу публічного права - Департамент патрульної поліції як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції.
Згідно із вимогами пункту 1 Розділу І Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України №73 від 06.11.2015, у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції.
Відповідно до пункту 2 Розділу ІІІ приведеного Положення, Департамент патрульної поліції та структурні підрозділи патрульної поліції становлять єдину систему. Структурні підрозділи патрульної поліції підзвітні та підконтрольні Департаменту патрульної поліції.
Враховуючи наведене, Управління патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області не може виступати самостійним відповідачем у цій справі.
Натомість, належним відповідачем, рішення якого оскаржує позивач, у цій справі має бути Департамент патрульної поліції, тобто, відповідний суб`єкт владних повноважень від імені якого винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, проте останній не був визначений позивачем, як відповідач у розгляді цієї адміністративної справи та судом першої інстанції залучений не був, заміну неналежного відповідача судом першої інстанції також не проведено.
Тобто, позивачем заявлено позов до неналежного відповідача.
Відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави (частина четверта статті 48 КАС України).
Отже, визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідача й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду першої інстанції є встановлення належності відповідача та його заміна у разі необхідності.
Колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.
Особа, яка залучається до участі у справі у процесуальному статусі відповідача має процесуальні права та процесуальні обов`язки, визначені КАС України.
За правилами ч. 7 ст. 48 КАС України заміна відповідача допускається лише до ухвалення рішення судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуального права здійснювати заміну неналежної сторони по справі або залучати до участі у справі другого відповідача.
Зокрема, залучення такої особи на стадії апеляційного розгляду справи позбавило би залученого відповідача можливості користуватися своїми процесуальними правами, гарантованими КАС України в суді першої інстанції, що є порушенням принципу рівності сторін.
Така правова позиція щодо застосування норм процесуального права зокрема була висловлена Верховним Судом у постанов від 09.07.2020 у справі № 2040/5355/18 та 19.04.2022 у справі №400/3989/19.
Крім того, колегія суддів зауважує, що позовні вимоги заявляє позивач, водночас адміністративний суд може, якщо вважатиме за потрібне, застосувати інший, аніж той, який зазначив позивач, спосіб захисту його прав та інтересів, який не суперечитиме закону і забезпечуватиме їхній ефективний захист.
Тож результативним обраний спосіб захисту порушеного права (у контексті цього спору) буде тоді, коли існуватиме взаємозв`язок між порушенням (суб`єктивного права особи) та (дозволеним, прийнятним) способом його захисту, водночас останній сприятиме вичерпному його поновленню. Однією з умов для досягнення такого результату є визначення належного відповідача/відповідачів за позовом, адже від цього значною мірою теж залежить та ж таки ефективність захисту порушеного права (втілена у процедурі виконання судового рішення).
З огляду на викладене, враховуючи предмет даного позову, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, в порушення вказаних вимог процесуального закону, вирішуючи спір про визнання неправомірними дій посадової особи та скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, встановивши неналежність відповідача у справі, однак не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача.
З огляду на викладені вище приписи процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості в межах наданих йому КАС України процесуальних повноважень виправити вказаний процесуальний недолік суду першої інстанції та здійснити заміну первинного відповідача належним відповідачем. Також в силу приписів статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями направляти справу на новий розгляд, у разі виявлення порушень норм процесуального права, які є безумовною підставою до скасування судового рішення.
В той же час, суд апеляційної інстанції, зважаючи на вимоги ч. 7 ст. 48 КАС України, позбавлений можливості здійснити заміну неналежного відповідача.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити мотиви та підстави прийнятого судом першої інстанції рішення про відмову у задоволенні позовних вимог та відмовити в задоволенні позову з підстав заявлення вимог до неналежного відповідача.

Колегія суддів зауважує, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного, викладеною у постанові від 28.11.2019 у справі №826/12172/18.

При цьому, враховуючи, що адміністративний позов заявлено до неналежного відповідача, колегія суддів не надає оцінку аргументам апеляційної скарги щодо правомірності/протиправності оскаржуваної у цій справі постанови про накладення адміністративного стягнення.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За правилами статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
З огляду на вказане, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити у мотивувальній частині.
Керуючись ст. 2, 268, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 лютого 2026 року у справі №303/8115/25 змінити в частині мотивів та підстав відмови у задоволенні позовних вимог.
В іншій частині рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 лютого 2026 року у справі №303/8115/25 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	О. П. Мандзій 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар  	

Повне судове рішення складено 02.04.26