Справа № 357/16431/25
Провадження № 2/375/96/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2026 року 

Рокитнянський районний суд Київської області у складі головуючого судді Антипенка В. П., 
за участю секретаря судового засідання: Потапенко А. В.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області справу за ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Узинська міська рада Білоцерківського району Київської області, про позбавлення батьківських прав,
ВСТАНОВИВ:
09.12.2025 до Рокитнянського районного суду Київської області за зміною підсудності надійшли матеріали справи від Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свої позовні вимоги мотивував тим, від спільного проживання у сторін спору народилась донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Однак, ОСОБА_3 при досягненні дитиною одно року покинула родину та припинила спільне проживання.
Позивач вказує на те, що відповідачка не займається вихованням та утриманням дитини, не приймає участь у вирішенні побутових питань.
На сьогоднішній день відповідачка продовжує нехтувати своїми батьківськими обов`язками, як після закінчення нашого сумісного проживання з відповідачем, так і до цього позивач повністю опікувався донькою, водив її до лікарів, дитячий садок, логопеда. Крім того, він повністю обслуговує її у побутовому плані, готує, доглядає за нею тощо. Донька має проблеми з серцевим клапаном, тому їй потрібна особлива турбота та увага, яких вона не отримує від власної матері. Байдужість відповідачки до своєї доньки і є однією з основних причин звернення до суду позивачем.
Посилаючись на приписи СК України просив позбавити відповідача батьківських прав та стягнути із відповідача аліменти.
Ухвалою суду від 09.12.2025 відкрито провадження по справі, постановлено справу слухати у порядку загального позовного провадження.
Представник позивача позовні вимоги підтримав. Вказував на те, що місце проживання відповідачки наразі невідоме. До цього відомості про батька дитини були внесені зі слів матері на підставі ст. 135 СК України. Потім у 2021 році ОСОБА_2 визнав батьківство, і відомості про батька дитини у актовому записі про її народження були змінені. Позивач мобілізований до ЗСУ. До цього проживав зі своєю мамою та сам виховував доньку. У 2024 році відповідачка прийшла до ОСОБА_2 , взяла гроші і зникла. Зараз дитиною опікується бабуся. 
Представник позивача просив задовольнити позов мотивуючи це тим, що тоді ОСОБА_2 зможе звільнитися із ЗСУ та продовжити займатися вихованням доньки.
Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (п.3 ч. 8 ст 128 ЦПК України), заяв про відкладення розгляду справи суду не надавав.
Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Її матір`ю є ОСОБА_3 , батько – ОСОБА_2 .
Відповідно до довідки № 3 учня загальноосвітнього навчального закладу про результати обов`язкового медичного профілактичного огляду від 23.10.2024, дитина має хворобу лівого шлуночка.
Відповідно до акту обстеження умов проживання від 19.09.2025, позивач проходить військову службу у ЗСУ з 15.08.2025, має достатній виховний потенціал, дружні люблячі стосунки із дитиною.
До складу сім`ї позивача входить його дочка, ОСОБА_5 , та мати позивача, ОСОБА_6 .
Відповідно до інформації Узинської міської ради в поле зору Узинської міської ради сім`я ОСОБА_3 , як мати-одиначка з новонародженою дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потрапила у червні 2020 року, коли до комунальної установи «Центр з надання соціальних послуг» (далі-ЦНСП) Узинської міської ради надійшло повідомлення від дитячого відділення Узинської міської лікарні про те. шо мати з дитиною перебувають на лікуванні, дитина не доглянута, занедбана.
Комісія відвідала будинок за адресою, АДРЕСА_1 , у якому сім`я мала намір проживати, про що був складений акт обстеження матеріально-побутових умов від 23.06.2020.
Комунальна установа «ЦНСП» Узинської міської ради листом від 26.06.2020 № 01-02 повідомила Рокитянський районний центр соціальних служб про те, що мати з дитиною біологічною бабусею, (матір`ю ОСОБА_3 ), ОСОБА_8 , залишила лікувальний заклад та буде проживати за адресою: АДРЕСА_2 .
Бабуся дитини, ОСОБА_8 , більше року практично доглядала дитину та повернула дитину до співмешканця, біологічного батька ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 .
За інформацією Узинської міської ради, ОСОБА_3 довгий час займалася бродяжництвом, не мала постійного місця проживання, не утримувала дитину, не займалася вихованням дочки.
Біологічний батько дитини, ОСОБА_2 , визнав батьківство над малолітньою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_2 звернувся до органу опіки і піклування Узинської міської ради із заявою щодо реєстрації малолітньої дочки за своєю адресою проживання. На той час малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала з батьком без реєстрації.
Рішенням виконавчого комітету Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області від 28 листопада 2024 року № 105 «Про надання дозволу па реєстрацію місця проживання монолітної дитини ОСОБА_4 без згоди матері», дитина була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , де наразі і проживає.
На початку повномасштабного вторгнення рф в Україну, у 2022 році, ОСОБА_3 звернулася до комунальної установи «ЦНМП» Узинської міської ради по гуманітарну допомогу. Їй були надані продукти харчування, теплий одяг і взуття. ОСОБА_3 не повідомила свою адресу проживання, але зазначила, що не проживає разом із дочкою. Наразі місце перебування ОСОБА_3 невідоме.
Узинська міська рада також вказує на те, що малолітньою дитиною опікується бабуся, ОСОБА_6 . 
З урахуваненям викладеного Узинська міська рада не має можливості надати суду висновок щодо можливості позбавлення батьківських прав відповідачки.
Позивач вважає, що відповідач систематично та тривалий час не виконує своїх батьківських обов`язків, а тому повинен бути позбавлений батьківських прав відносно свого малолітнього сина та стягнути з нього аліменти на утримання дитини, а позивача призначити опікуном над дитиною.
У зв`язку із цим між сторонами виник спір, з метою вирішення якого позивач звернувся до суду.
Норми права, які застосував суд при вирішенні спору
Вирішуючи даний спір судом застосовано норми права, які регулюють порядок та підстави позбавлення батьківських прав, призначення опіки над дітьми, визначення розміру аліментів та підстав для їх стягнення.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України).
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов таких висновків.
Щодо позбавлення відповідача батьківських прав
Стаття 164 СК України встановлює перелік підстав для позбавлення батьківських прав, однією з яких є ухилення від виконання батьками своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Судом встановлено, що відповідачка не піклувалася про фізичний і духовний розвиток своєї малолітньої доньки, не цікавилася та не брала участі у її вихованні. 
Суду не надано доказів того, що відповідачка забезпечувала дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням тощо.
Однак суд не встановив причини, яка б завадила відповідачці виконувати свої батьківські обов`язки відносно своєї малолітньої доньки.
Суд наголошує на тому, що підставою для позбавлення батьківських прав є умисна винна поведінка батьків по відношенню до своєї дитини.
З яких причин, поважних чи не поважних, відповідачка не виконувала свої батьківські обов`язки, суд не встановив через недостатність доказів, наданих позивачем.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Належних і допустимих доказів винного свідомого ухилення відповідачкою від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав, позивачем не надано.
Саме по собі невідвідування відповідачкою дитини не є належним доказом її свідомого навмисного ухилення від виконання батьківських обов`язків, і необхідності застосування крайнього заходу, враховуючи, що вони проживають у різних областях України. 
Проживання дитини впродовж тривалого часу з батьком, відсутність побачень дитини з матір`ю, з якою дитина не проживає, не є підставами для позбавлення матері батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого потрібно довести.
Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17, 17 листопада 2021 року у справі №690/406/18, від 6 липня 2022 року у справі 237/1587/18.
Суд звертає увагу на те, що і орган опіки та піклування, Узинська міська рада, не зміг встановити дійсні причини невиконання ОСОБА_3 її батьківських обов`язків, а тому і не надав свого висновку щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав.
Ухвалюючи рішення у цій частині позовних вимог, суд вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її доньки, не буде таким, що ухвалене в інтересах, дитини. 
Потребу у задоволенні позову представник позивача пояснює лише тим, що це дозволить позивачу звільнитися зі служби в ЗСУ та займатися вихованням доньки.
Водночас судом не встановлено факту свідомого винного ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків. 
Позивачем не надано жодного доказу, які б підтверджували факт його перебування на службі у ЗСУ.
Крім того, суд звертає увагу на суперечливу поведінку сторін спору. 
Стороні позивача достовірно відомо, що позбавлення відповідачки батьківських прав є підставою для звільнення позивача від мобілізації. 
Також, представник позивача вказувала на те, що у 2024 році відповідачка взяла гроші у позивача та зникла, її місце проживання наразі не відоме.
Ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків та одночасне отримання грошей у позивача та послідуюче зникнення відповідачки у період воєнного стану та залишення дитини на опіку військовозобов`язаного батька, викликає у суду обгрунтований сумнів у дійсній меті даного позову.
Розуміючи, що позбавлення матері її батьківських прав відносно малолітньої доньки є крайнім заходом впливу, суд, врахувавши думку органу опіки та піклування, який не висловив своєї позиції щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав, дійшов висновку, що позбавлення відповідачки її батьківських прав не буде відповідати інтересам дитини, а тому позов задоволенню не підлягає.
За таких обставин позов задоволенню не підлягає через його необгрунтованість.
Керуючись ст. ст.2,5,10-13,77-81,82,89,141,258,259,263-265,279 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Узинська міська рада Білоцерківського району Київської області, про позбавлення батьківських прав, залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Повне найменування сторін:
позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП  НОМЕР_3 .

Суддя В. П. Антипенко