Справа № 339/361/24 
Провадження № 22-ц/4808/642/26 
Головуючий у 1 інстанції Скригун В. В. 
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мальцевої Є.Є.
суддів: Девляшевського В.А., Луганської В.М.,
секретар Кузів А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника заявника ОСОБА_1 – адвоката Вуйцік Ольги Богданівни та Болехівської міської ради на рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2026 року, ухвалене судом у складі головуючого судді Скригун В.В. у м. Болехів, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування виконкому Болехівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання особи недієздатною та призначення опікуна,
у с т а н о в и в:

14 серпня 2024 року представник заявника ОСОБА_1 , адвокат Комарницький Е.Г., звернувся до суду з заявою, в якій просив визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатною та призначити її опікуном заявника.
Вимоги заяви вмотивовано тим, що баба заявника ОСОБА_2 тривалий час хворіє, перенесла ішемічний інфаркт, внаслідок чого отримала інші супутні захворювання, тому потребує постійного догляду, про що зазначається у висновку № 104. Після лікування стан ОСОБА_2 не покращився і після звернення до лікарні останній встановлено діагноз когнітивні порушення важкого ступеня. Фактично за бабою доглядає ОСОБА_1 , оскільки її дочка давно перебуває за кордоном, а син загинув у 2023 році. На даний час заявник є єдиною особою, яка виявила бажання здійснювати догляд за ОСОБА_2 та бути її опікуном.

Болехівський міський суд Івано-Франківської області рішенням від 19 лютого 2026 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Орган опіки та піклування виконкому Болехівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання особи недієздатною та призначення опікуна задовольнив частково.
Визнав недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про призначення його опікуном ОСОБА_2 відмовив.
До встановлення опіки та призначення опікуна недієздатній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснення опіки над нею поклав на орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Болехівської міської ради.
Не погоджуючись із таким рішенням у частині відмови призначення опікуна, представник заявника ОСОБА_1 – адвокат Вуйцік О.Б. звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою. Вважає, що оскаржене рішення є таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та викладені у ньому висновки не відповідають обставинам справи.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Тому за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд має перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами. У даній справі наявне рішення виконавчого комітету Болехівської міської ради Івано-Франківської області від 30.10.2025, яким затверджено подання опікунської ради виконавчого комітету Болехівської міської ради Івано-Франківської області від 30.10.2025 щодо доцільності призначення заявника ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 ..
Тобто, у поданні опікунської ради виконавчого комітету Болехівської міської ради Івано-Франківської області щодо доцільності призначення заявника опікуном ОСОБА_2 , у разі визнання її недієздатною особою, міститься належна мотивація щодо того, чому саме заявника ОСОБА_1 необхідно призначити опікуном ОСОБА_2 , так як інших її близьких родичів немає, як і щодо того, чи склалися між ними, як між рідними, особисті приязні взаємини, що забезпечить їй належний догляд. Усі ці питання з`ясовувались у повній мірі опікунською радою виконавчого комітету Болехівської міської ради Івано-Франківської області і це свідчить про те, що подання надано суду в належній процесуальній формі, є обґрунтованим та відповідає вимогам ЦПК, та спростовує висновок суду першої інстанції про те, що подання опікунської ради є невмотивованим, не містить об`єктивних підстав призначення недієздатній ОСОБА_3 опікуна в особі заявника ОСОБА_1 . 
Вказує, що суд першої інстанції також встановив, що заявник ОСОБА_1 є військовозобов`язаною особою і саме з цієї підстави суд дійшов висновку про неможливість призначення заявника опікуном недієздатної. Проте, враховуючи позиції ВС, стверджує, що наявність у заявника статусу військовозобов`язаної особи не є визначальним та не може бути підставою для відмови у призначенні його опікуном, оскільки законодавством України не запроваджено особливого порядку для встановлення опіки під час воєнного стану та не встановлено імперативної заборони щодо призначення військовозобов`язаної особи опікуном над недієздатною фізичною особою. У таких справах необхідно забезпечити баланс інтересів держави та недієздатної особи на догляд та піклування.
Зокрема, син ОСОБА_2 загинув, виконуючи свій обов`язок щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України, що підтверджується сповіщенням від 26.01.2023 № 35. Дочка ОСОБА_4 реально не може здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 та, відповідно, бути її опікуном, оскільки впродовж 20 років постійно проживає за межами України.
Таким чином, у матеріалах справи містяться належні та допустимі докази на підтвердження того, що єдиною особою, яка може здійснювати обов`язки опікуна недієздатної особи є заявник ОСОБА_1 , інші особи, які б могли реально здійснювати догляд за ОСОБА_2 відсутні. 
Однак суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення не надав належної правової оцінки таким доказам, не врахував, що законодавець не встановив обмежень щодо призначення військовослужбовця опікуном над недієздатною фізичною особою. Поза увагою суду першої інстанції залишився і той факт, що згідно з наявним у матеріалах справи Висновку № 60 про наявність порушення функцій організму, через які особа не може самостійно пересуватися та потребує постійного стороннього догляду, ОСОБА_2 потребувала догляду на непрофесійній основі і такий догляд за нею здійснював заявник ОСОБА_1 .. 
Таким, що не відповідає дійсності є також висновок суду першої інстанції про те, що заявник є ФОП, а тому не може здійснювати обов`язки опікуна, однак заявник чітко зазначив про те, що його реєстрація, як ФОП не перешкоджатиме здійсненню ним обов`язків опікуна, оскільки свою підприємницьку діяльність він здійснює за місцем свого постійного проживання. Окрім цього, ухвалюючи оскаржене рішення в частині відмови призначення заявника опікуном ОСОБА_2 , суд першої інстанції вважав недоведеним наявність приязних стосунків між заявником та її онуком.
З огляду на викладене суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення не врахував інтереси особи над якою встановлюється опіка, не надав належної правової оцінки відсутності інших осіб, які можуть бути опікунами недієздатної особи, не здійснив оцінку їх здатності виконання функцій саме опікуна недієздатної особи, не врахував визначені Правилами критерії, яким має відповідати особа як опікун. 
При цьому судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 27 листопада 2024 року в справі №341/1526/23 (про відсутність імперативної заборони щодо призначення військовослужбовця опікуном над недієздатною фізичною особою); від 20 травня 2020 року в справі № 736/1508/17, від 23 листопада 2021 року в справі № 751/9572/19, від 28 лютого 2024 року в справі № 372/3474/21, від 24 липня 2024 року в справі № 727/597/24, від 08 січня 2024 року в справі № 753/1905/22 (щодо обґрунтованості подання органу опіки та піклування); від 27 лютого 2025 року в справі № 380/16966/24 (щодо відсутності інших членів сім`ї, які реально можуть здійснювати обов`язки опікуна). 
Висновки суду першої інстанції є такими, що не узгоджуються з матеріалами справи та свідчать про суто формальний підхід при вирішенні питання щодо встановлення опіки над недієздатною ОСОБА_2 , без урахування її якнайкращих інтересів, що призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.
Просить скасувати рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2026 року в частині відмови призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатної ОСОБА_2 , у цій частині ухвалити нове рішення, яким призначити заявника опікуном недієздатної.

Болехівська міська рада також подала апеляційну скаргу, не погоджується з рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2026 року у частині відмови призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатної.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд в оскарженому рішенні обґрунтовує відмову у призначенні опікуном заявника припущеннями щодо його можливої мобілізації та потенційної можливості здійснення опіки іншими особами. Проте відповідно до статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодних доказів, що ОСОБА_1 не може або не зможе виконувати обов`язки опікуна, судом не встановлено.
Більше того, суд не надав належної правової оцінки поданню органу опіки та піклування, який відповідно до законодавства є спеціально уповноваженим органом, що перевіряє можливість особи виконувати обов`язки опікуна. Ігнорування подання опікунської ради виконавчого комітету Болехівської міської ради Івано-Франківської області без встановлення об`єктивних обставин, призвело до ухвалення рішення, яке не забезпечує реального захисту прав та інтересів недієздатної особи, що є істотним порушенням норм матеріального права та є підставою для його скасування. За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 27.10.2025 року опікунською радою виконавчого комітету Болехівської міської ради на розгляд виконавчого комітету Болехівської міської ради було внесено подання про доцільність призначення заявника опікуном недієздатної особи ОСОБА_2 , яка є його бабою.
Із зазначеного подання вбачається, що згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 24.10.2025 року у ОСОБА_2 відсутні інші особи, які б здійснювали сторонній догляд, а єдиною особою, яка має можливість і бажання дбати про неї, забезпечувати доглядом та лікуванням, створювати необхідні побутові умови є її онук – ОСОБА_1 .. 
Також зазначено, що подані ОСОБА_1 з заявою документи засвідчують про те, що останній згідно з висновком попереднього (періодичного) медичного огляду, виданого КНП «Болехівська центральна міська лікарня» від 24.10.2025 року, може здійснювати повноваження опікуна/піклувальника, на психоневрологічному або наркологічному обліку не перебуває, згідно з витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності та наявності судимості», до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. При цьому суд не врахував, що вказане подання не є одноособовим рішенням посадової особи, а було підготовлене за результатами розгляду питання на засіданні опікунської ради та стало предметом розгляду на засіданні виконавчого комітету Болехівської міської ради 30.10.2025 року, затверджено його рішенням за № 135. Відтак, питання можливості призначення опікуна було попередньо всебічно вивчене уповноваженим органом місцевого самоврядування, який відповідно до законодавства здійснює перевірку кандидатури майбутнього опікуна, його особистих якостей, умов проживання та можливості забезпечити належний догляд за підопічним. 
Отже, висновок суду про нібито формальний характер подання органу опіки та піклування не відповідає фактичним обставинам справи та не ґрунтується на належній оцінці доказів. 
Щодо твердження суду про те, що Орган опіки і піклування Болехівської міської ради Івано-Франківської області, не провів відповідну роботу, не з`ясував причини неможливості здійснення опіки іншими родичами зазначає, що син ОСОБА_2 загинув, виконуючи свій обов`язок щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України. Дочка недієздатної проживає за кордоном понад 20 років, не має можливості здійснювати обов`язок опікуна відносно ОСОБА_2 .. Крім того, у судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 проживає за кордоном разом з чоловіком та сином ОСОБА_5 , який є рідним братом заявника. Органом опіки та піклування ці обставини були враховані під час підготовки відповідного висновку, що підтверджується матеріалами справи.
Крім того, відповідно частини 3 статті 63 Цивільного кодексу України фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. 
Отже, без подання такої заяви та без чітко вираженої згоди особи призначення її опікуном є неможливим, оскільки це суперечило б нормам матеріального права та основоположному принципу добровільності виконання обов`язків опікуна. Таким чином, навіть за умови наявності у ОСОБА_2 повнолітніх дітей чи інших родичів, відсутність їхніх заяв про згоду бути опікунами унеможливлює їх призначення опікунами. Орган опіки та піклування Болехівської міської ради не має законних повноважень ініціювати призначення опікуном особи всупереч її волі або без підтвердженого волевиявлення.
Крім того, суд безпідставно послався на можливість патронатного догляду, оскільки патронат як соціальна послуга застосовується переважно щодо дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, та не є передбаченим законом механізмом вирішення питання опіки над повнолітньою недієздатною особою у порядку, визначеному цивільним законодавством. Також безпідставним є посилання суду на можливість влаштування недієздатної особи до спеціалізованого закладу. Влаштування особи до інтернатної установи можливе лише за наявності відповідної заяви, медичних показань, згоди законного представника або опікуна, проходження встановленої законом процедури. Водночас судом не враховано, що ОСОБА_2 має родича, який фактично здійснює догляд та висловив бажання, готовність виконувати обов`язки опікуна, що відповідає принципу максимально можливого збереження сімейного середовища для особи, яка потребує догляду. 
Отже, посилання суду на можливість забезпечення догляду шляхом патронатного догляду або влаштування до спеціалізованого закладу є припущенням, не підтвердженим жодними доказами у справі, не може бути підставою для відмови у призначенні опікуном особи, яка є близьким родичем підопічної, фактично здійснює її догляд. Окрім того, орган опіки та піклування фактично не може здійснювати опіку над ОСОБА_2 до призначення конкретного опікуна, оскільки відповідно до законодавства функції органу опіки та піклування мають організаційний та контрольний характер і не передбачають безпосереднього здійснення щоденного догляду за недієздатною особою.
Орган опіки та піклування є колегіальним органом місцевого самоврядування, який не має відповідного персоналу, матеріально-побутових можливостей та повноважень для щоденного догляду за недієздатною особою, забезпечення її побутових потреб, лікування, харчування, гігієнічного догляду та постійного нагляду.
Фактично єдиною особою, яка на даний час здійснює догляд за ОСОБА_2 , є її онук ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами справи, актом встановлення факту здійснення догляду та показаннями свідка. Відтак, покладення судом функцій опікуна на орган опіки та піклування без призначення конкретної особи-опікуна не забезпечує реального захисту прав та інтересів недієздатної особи та не відповідає її фактичним потребам у постійному догляді. 
Таким чином, висновки суду першої інстанції є такими, що не узгоджуються з матеріалами справи та свідчать про суто формальний підхід при вирішенні питання щодо встановлення опіки над недієздатною ОСОБА_2 , без урахування її якнайкращих інтересів, що призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.
Просить скасувати рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2026 року в частині відмови призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатної ОСОБА_2 , у цій частині ухвалити нове рішення, яким призначити заявника опікуном недієздатної.

Відзиви на апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції не надходив. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник заінтересованої особи Болехівської міської ради до суду не явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник заінтересованої особи ОСОБА_6 – адвокат Кос Т.В. надала заяву про розгляд справи без її участі. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заявника ОСОБА_1 та його представника – адвоката Вуйцік О.Б., які підтримали доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду в частині вирішення заяви про визнання ОСОБА_2 , недієздатною, сторонами не оскаржується, а відтак, у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Суд установив, що ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_2 (а.с.10-13).
Також ОСОБА_2 має дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 Син ОСОБА_2 - ОСОБА_7 загинув в 2023 році, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.24).
Згідно зі змістом подання опікунської ради органу опіки та піклування виконавчого комітету Болехівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Болехівської міської ради за № 135 від 30 жовтня 2025 року, рада визнала за доцільне призначити опікуном над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.153-156).
На підтвердження заяви про призначення опікуном над ОСОБА_2 заявником суду надано акт обстеження матеріально-побутових умов від 18.11.2025 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 на даний час не проживає за адресою АДРЕСА_2 та знаходиться за межами України; заяву ОСОБА_4 про те, що вона проживає за кордоном та не має бажання і можливості здійснювати обов`язок опікуна відносно ОСОБА_2 ; копію договору суборенди квартири, з якого вбачається, що дочка ОСОБА_2 - ОСОБА_4 проживає в Празі; дозвіл на проживання останній в Чеській Республіці; заяву ОСОБА_8 , який є рідним братом заявника, та який проживає за кордоном та не має бажання, можливості здійснювати обов`язок опікуна відносно ОСОБА_2 ; копію висновку № 60 відносно ОСОБА_2 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися, потребують соціальної послуги з догляду на професійній основі; копію акту про встановлення факту здійснення особою самостійного догляду від 20.08.2025 року, згідно з якого вбачається, що постійний догляд за ОСОБА_2 здійснює ОСОБА_1 . 
Окрім того за клопотанням представника заявника судом було допитано в якості свідка ОСОБА_9 , як пояснила, що вона від народження знайома з ОСОБА_2 , яка була її сусідкою. На даний час остання проживає по АДРЕСА_1 . Хворіти остання почала з 2023 року після загибелі сина, мала інсульт. На даний час ОСОБА_2 проживає з ОСОБА_1 , який піклується про неї. На запитання суду пояснила, що ОСОБА_1 має дружину та маленьку дитину віком 1,6 років, які проживають за іншою адресою, а саме по АДРЕСА_2 .

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з того, що наявні всі законні підстави для визнання ОСОБА_2 недієздатною, тому у цій частині заява підлягає до задоволення. Відмовляючи в задоволенні заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном, суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення заяви в частині призначення заявника ОСОБА_1 , опікуном над ОСОБА_2 .. Оскільки в задоволенні заяви в частині призначення заявника опікуном суд відмовив, то обов`язки опікуна над недієздатною тимчасово поклав на орган опіки і піклування за місцем проживання (перебування) недієздатної особи, до вирішення питання про призначення опікуна в порядку визначеному законом.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів врахувала наступне.
Відповідно до правил ч.1, 2 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Відповідно до ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
Згідно зі ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно до ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
Згідно з частиною першою статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).
Системно проаналізувавши зміст частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України, можливо дійти висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 28 лютого 2024 року у справі №372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 27 листопада 2024 року у справі № 341/1526/23 (провадження № 61-6358св24), від 04 грудня 2024 року у справі № 634/1126/23 (провадження № 61-9837св24), від 24 липня 2024 року у справі № 727/597/24 (провадження № 61-6720св24), від 30 квітня 2025 року у справі № 710/1549/23 (провадження № 61-1733св25).
Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
Положеннями ст. 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою.
Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Відповідно до ч. 1 ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила).
Відповідно до пункту 3.2 Правил опіки та піклування опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чипіклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину.
Перелік документів, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна, визначений у пункті 3.3 Правил опіки та піклування, серед яких, зокрема: акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки.
Отже, обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
При цьому подання органу опіки та піклування повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.
Згідно з ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанови Верховного Суду від 07.04.2022 у справі № 712/10043/20, від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22).
У постанові від 04.07.2018 у справі № 496/4271/16-а Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що « рішення виконавчого комітету, як органу опіки та піклування , є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у осіб, яких рекомендовано призначити опікунами, таке рішення не порушує прав та обов`язків інших опікунів та підопічного. Правові наслідки для інших опікунів, підопічного виникають виключно в результаті постановлення рішення судом, в процесі чого саме і відбувається оцінка усіх доказів у сукупності, зокрема й оскаржуваного рішення органу опіки та піклування, яке не має наперед встановленої сили для суду, який розглядає справу і вирішує правове питання призначення опікуна недієздатній особі».
Верховний Суд у постанові від 30.10.2025 у справі № 689/1554/24 зауважив, що подання органу опіки і піклування має рекомендаційний характер та не може бути самостійним засобом захисту порушеного права. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений.
Враховуючи викладене і необхідність дотримання балансу інтересів заявника, що бажає бути опікуном і конституційного обов`язку щодо захисту держави , колегія суддів вважає, що подання органу опіки і піклування у даному випадку має рекомендаційний характер і не зобов`язує суд прийняти конкретне рішення. Верховний Суд у постановах від 07.04.2022 (справа № 712/10043/20), від 30.10.2025 (справа № 689/1554/24) та від 4.07.2018 (справа № 496/4271/16-а) наголосив, що суд, вирішуючи питання про призначення опікуна, не є формально зв`язаним поданням органу опіки та піклування. Суд зобов`язаний самостійно перевірити обґрунтованість подання, його відповідність інтересам недієздатної особи, а також наявність усіх передбачених законом умов для призначення опікуна. Подання органу опіки є лише одним із доказів у справі, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами.
Особливу увагу суд має приділяти перевірці наявності інших членів сім`ї, які можуть бути призначені опікунами і їх можливості здійснювати опіку. Суд повинен оцінити не лише подання органу опіки, а й можливість близьких родичів здійснювати опіку над недієздатним, їхні взаємини з недієздатною особою, здатність забезпечити належний догляд та охорону прав і інтересів підопічного.
За змістом п. 4.3 Правил опіки та піклування, як правило, опікун (піклувальник) повинен проживати разом з підопічним і може бути прописаний на житловій площі останнього на період виконання своїх обов`язків.
Главою 2 розділу IV ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.
Частиною 1 ст. 300 ЦПК України визначено, що суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Встановивши, що ОСОБА_2 виявляє хронічний психічний розлад у формі змішаної судинної деменції та за своїм психічним станом не здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними, тому потребує постійного стороннього догляду та нагляду, тобто потребує опіки, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання її недієздатною та необхідності встановити над нею опіку.
Разом з тим, відмовляючи у задоволенні заяви в частині призначення опікуном заявника, суд першої інстанції виходив з того, що подання органу опіки та піклування є недостатньо мотивованим, не містить належного обґрунтування неможливості здійснення опіки іншими родичами, матеріали справи не містять будь-яких доказів про наявність у недієздатної позитивного відношення та прив`язаності до особи, яка бажає стати опікуном, а також суд вказав на те, що заявник є особою призовного віку в умовах дії воєнного стану.

Проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном над недієздатною ОСОБА_2 відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.
Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_2 , яка за висновком судово-психіатричного експерта має ознаки хронічного, стійкого психічного розладу у вигляді судинної деменції, внаслідок чого не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Як вбачається з матеріалів справи, місце реєстрації заявника та недієздатної різняться.
Колегія суддів виходить з того, що вирішуючи питання про призначення повнолітній особі опіки або піклувальника, суд не діє самостійно. Орган опіки та піклування зобов`язаний подати до суду висновок про необхідність встановлення опіки та піклування щодо повнолітньої особи.
Апеляційний суд зазначає, що наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 затверджені Правила опіки та піклування, якими визначено перелік документів, за наявності яких призначається опікун.
Установлено, що у даній справі до суду першої інстанції було скероване подання опікунської ради органу опіки та піклування виконавчого комітету Болехівської міської ради, яке затверджене рішенням виконавчого комітету Болехівської міської ради за № 135 від 30 жовтня 2025 року.
Разом з тим апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що подання про доцільність призначення заявника ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_2 не містить обґрунтованих висновків про те, чому саме його, а не іншу особу, необхідно призначити опікуном, у поданні відсутні відомості про те, чи є у недієздатної інші близькі родичі і чому вони не можуть виконувати обов`язки опікуна, не встановлено чи є особисті приязні взаємини між потенційним опікуном і недієздатною.
Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07.04.2022 у справі № 712/10043/20).
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
З аналізу положень Закону України « Про психіатричну допомогу», Конвенції про права осіб з інвалідністю, яка набрала чинності для України 6.03.2010, Резолюції 46/119 Генеральної Асамблеї ООН «Принципи захисту психічно хворих осіб і покращення психіатричної допомоги» від 17.12.1991 (п.17) вбачається, що контрольний орган при ухваленні будь-яких рішень щодо осіб, які страждають на психічні захворювання має бути незалежним та неупередженим, діючим відповідно до положень, викладених внутрішнім законодавством, а також більш детально надавати оцінку наданим документам та отримувати допомогу від одного чи більше кваліфікованих і незалежних психіатричних робітників і приймати до уваги їх поради. Усі заходи, пов`язані з реалізацією правоздатності, мають передбачати належні та ефективні гарантії недопущення зловживань відповідно до міжнародного права з прав людини. Такі гарантії повинні забезпечувати, щоб заходи, пов`язані з реалізацією правоздатності, орієнтувалися на повагу до прав, волі та переваг особи, були вільні від конфлікту інтересів і недоречного впливу, були співрозмірними обставинам цієї особи й пристосовані до них, застосовувалися протягом якомога меншого строку й регулярно перевірялися компетентним, незалежним та безстороннім органом чи судовою інстанцією.
У наявному в матеріалах справи поданні органу опіки не зазначено тривалість здійснення догляду бабою, не зазначено про приязність та взаємність відносин між заявником та ОСОБА_2 , не встановлено майнову спроможність заявника надавати необхідну допомогу недієздатній, спроможність забезпечення її доглядом та лікуванням. Не було з`ясовано мотивів заявника для взяття хворої під опіку.
У матеріалах справи відсутні докази про особисті стосунки між заявником та недієздатною, на підставі яких можливо дійти висновку про прихильність ОСОБА_2 до внука.
ОСОБА_1 , у поданій до суду заяві, також не зазначив об`єктивних відомостей (даних) про свій особистий сімейний, майновий стан, та фактичну здатність виконувати функції опікуна виходячи із конкретних обставин життєдіяльності та виконання передбачених законом обов`язків, та на їх підтвердження не надав належних доказів, хоча він має родину із маленькою дитиною, яка за його словами, проживає окремо. 
У постанові ВС від 28.05.2025 у справі № 641/7190/23 зазначено, що орган опіки та піклування зобов`язаний у поданні щодо призначення опікуна над недієздатною особою надати належно вмотивовані висновки про можливість здійснення такої опіки, зокрема щодо зайнятості кандидата, взаємин із підопічним та наявності альтернативних кандидатур.
З матеріалів справи вбачається, що у ОСОБА_2 є донька ОСОБА_4 та ще один онук ОСОБА_8 .. Проте об`єктивних обставин, які б унеможливлювали та/або звільняли від права (обов`язку) піклування та виконання функцій опікуна зі сторони інших родичів органом опіки та піклування у поданні не наведено. Твердження заявника про те, що його мати та брат через те, що проживають за кордоном, не можуть здійснювати опіку над недієздатною не перевірено органом опіки та піклування.
Тому суд першої інстанції правильно встановив та дослідив докази про наявність у ОСОБА_2 , окрім онука призовного віку, ще рідної дочки та ще одного онука, які є близькими родичами і потенційно можуть бути опікунами.
Отже, доводи апеляційних скарг про те, що питання можливості призначення інших осіб опікунами не може оцінюватись судом, оскільки вони заяв щодо призначення не подавали не заслуговують на увагу, оскільки не вказують на можливість призначення опікуном недієздатної лише його заявника, який таке бажання висловив. Суд повинен об`єктивно та повно дослідити всі обставини справи, в тому числі наявність інших членів сім`ї, які потенційно можуть бути призначені опікунами.
Окрім того Верховний Суд у своїй постанові від 28 травня 2025 року у справі № 641/7190/23 виснував, що саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому питанні, та належним чином мотивувати своє подання про можливість призначення особи опікуном та, перш за все, необхідність такого.
Як встановлено судом, заявник ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Довідку про те, що він є в резерві до 01.11.2027 року, заявник надав тільки апеляційному суду. 
Орган опіки та піклування, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не з`ясував необхідність призначення особи чоловічої статі призовного віку опікуном над недієздатною особою, та не мотивував своє подання з цього приводу.
Довід апеляційної скарги заявника про те, що суд відмовив йому у зв`язку із тим, що він є військовозобов`язаною особою, не знайшов свого підтвердження, оскільки це не є мотивом відмови суду, який вказував на відсутність перевірки таких обставин органом опіки та піклування при підготовці висновку про призначення опікуна для суду. 
Апеляційний суд враховує, що подання органу опіки та піклування про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною бабою не містить належної мотивації, а також будь-яких обґрунтувань чи мотивів з посиланням на наявні докази щодо можливості заявника бути опікуном та визначення конкретних обставин, які зумовлюють необхідність такого призначення, а містить лише посилання на можливість заявника бути опікуном та відсутність інших родичів, що спростовується матеріалами справи.
Доводи апеляційних скарг про те, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною відповідальністю, а у зв`язку з відмовою в задоволенні заяви про призначення його опікуном недієздатна залишилась без захисту є безпідставними, оскільки у зв`язку з відмовою в задоволенні таких вимог обов`язок зі здійснення опіки покладено на орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Болехівської міської ради, що відповідає положенням ст. 65 ЦК України.
Апеляційний суд враховує, що Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами
З врахуванням викладеного, суд першої інстанції, оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності з нормами закону, що їх регулюють, прийшов до правильного висновку про відсутність належних і достатніх доказів наявності передбачених законом підстав для призначення опікуном ОСОБА_1 над недієздатною ОСОБА_2 ..
Отже, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції в оскарженій частині є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм процесуального права.
За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційних скарг правильних висновків суду в оскарженій частині не спростовують, рішення суду ухвалено з дотриманням норм процесуального права, що відповідно до приписів ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскарженій частині без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника заявника ОСОБА_1 – адвоката Вуйцік Ольги Богданівни та Болехівської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 22 квітня 2026 року.

Судді Є.Є. Мальцева
В.А. Девляшевський 
В.М. Луганська