Заводський районний суд м. Запоріжжя 
69606 Україна м. Запоріжжя вул. Мирослава Симчича 65 тел.(061) 236-59-98
Справа № 332/4030/25
Провадження №: 3/332/12/26
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
19 березня 2026 року      м. Запоріжжя

Суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя Сінєльнік Р.В., за участю захисника Багаурі О.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
- за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 405748 від 29.07.2025 року: 29 липня 2025 року о 04-50 год. в м.Запоріжжі в Заводському районі по вул.Діагональна, 1, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Mercedes Benz номерний знак НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, проводився на місці зупинки ТЗ у встановленому законодавстві порядку із застосуванням спеціального технічного засобу газоаналізатору Alcotest Drager 6820, тест № 3338, результат позитивний 0,79 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9а. ПДР. Від керування відсторонений шляхом паркування транспортного засобу без порушень ПДР.
В судовому засіданні 14.01.26р. адвокат Багаурі О.В. зазначив, що ОСОБА_1 вину у вчиненні даного правопорушення не визнав, пояснив, що заперечує проти притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, оскільки вважає, що його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 КУпАП так як в матеріалах справи відсутні допустимі докази. Так, в ході проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння співробітниками поліції були суттєво порушений порядок проведення такого огляду, а саме: ОСОБА_1 фактично не погодився з результатами огляду на місті, але його не доставили до медичної установи для проведення огляду лікарем; в протоколі невірно зазначений пункт ПДР, оскільки на думку захисника в цій ситуації необхідно зазначати п.2.5, а не 2.9.а; газоаналізатор Alcotest Drager 6820, яким оглядався ОСОБА_1 , був прострочений, тому такий пристрій не міг показати об`єктивний результат; при проведенні огляду співробітники поліції належим чином не роз`яснили ОСОБА_1 право відмовитись пройти обстеження на місці зупинки та пройти огляд в медичному закладі, чи пройти на місці зупинки, але не погодитись з результатом та пройти у медичному закладі, як і не роз`яснили наслідки відмови від проходження огляду на місці, згоди чи незгоди з результатом тесту тощо. Тому огляд на стан сп`яніння було проведено з істотними порушеннями, що є підставою для визнання огляду ОСОБА_1 недійсним, а всіх доказів – недопустимими.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення зобов`язаний встановити чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи вина особа у його скоєні, та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Згідно ст.ст. 251, 252 КУпАП орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази на свій внутрішній розсуд, котрий ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності.
Відповідно до ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Вивчивши матеріали адміністративної справи, вислухавши учасників процесу, суд приходить до висновку, що справа підлягає закриттю, оскільки досліджені судом докази не підтверджують факту скоєння гр-ном ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 р. N 1103 «Про затвердження Порядку проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Аналіз вказаних нормативних актів свідчить, що у разі незгоди водія з його результатами, водій направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Однак, всупереч вказаній нормі, ОСОБА_1 не було направлено для проведення огляду до закладу охорони здоров`я, вказане обґрунтовується відеозаписом події.
На відеозаписі, який міститься на диску, що було досліджено у судовому засіданні, не зафіксовано чітку згоду ОСОБА_1 з результатом огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, а саме тесту № 3338 газоаналізатору Drager Alcotest 6820. 
Зокрема, на 04:55 відеозапису о 04:55:03 поліцейські кажуть: «- 0,79, це перевищення в 4 рази. – З результатом згодні? – А ще не пізно пока шо остановиться? – В смысле остановиться, як? – Може це якийсь кефір показав? -Якщо не згодні з результатом ми можемо проїхати на Седова 31 до лікаря-нарколога. – Лікар-нарколог зробить висновок, чи перебуваєте ви в стані сп`яніння чи нє. Згідно цього, там такий самий прилад, але у лікаря-нарколога. Якщо ви не згодні… - Це мені ще буде хуже? – Це ваше рішення, ми вам пропонуємо, якщо ви не згодні… - Я в жизни не попадался. - Ось є висновок того, що ви … - Ви мені лучше скажіть, шо буде дальше, для мене права важніші чем паспорт, скажем так. – Я вас повідомлю, дивіться, ви дайте відповідь ви згодні з результатом чи не згодні? – Та ну показало ж уже, шо я буду… - Тобто, ви згодні, вірно? – Ну, вчора пиво пив. – Дивіться, якщо ви з висновком згодні, судячи з ваших слів, те, що ви перебували, підтвердили даний висновок, згідно даного висновку ви перебуваєте в стані алкогольного сп`яніння, тобто у вас перевищення алкоголю в 4 рази, допустиму норму, я вам ще раз кажу, 0,2 проміле, у вас 0,79 показало. Відносно вас інспектором буде складено протокол за ст. 130, протокол це фіксація факту порушення…».
На переконання суду, в даному випадку відсутня чітка згода ОСОБА_1 з результатом тесту № 3338 газоаналізатору Drager Alcotest 6820 на місці зупинки.
Окрім того, суд прийшов до висновку, що співробітники поліції фактично ввели в оману та надали водію ОСОБА_1 невірну інформацію щодо порядку проходження медичного обстеження у лікаря та об`єму досліджень, які проводяться лікарем-наркологом в медичній установі. 
Так, співробітники поліції повідомили ОСОБА_1 , що «Лікар-нарколог зробить висновок, чи перебуваєте ви в стані сп`яніння чи ні. Згідно цього, там такий самий прилад, але у лікаря-нарколога.». 
Тобто цим твердженням співробітники поліції фактично створили у ОСОБА_1 хибне уявлення, що окрім використання подібного приладу (тобто газоаналізатору) у лікаря-нарколога не проводиться ніяке інше дослідження. Але таке твердження не відповідає дійсності, оскільки відповідно до Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, та Додатку № 3, яким регламентовано оформлення Акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в ході медичного огляду лікарем-наркологом здійснюються такі дослідження: Зовнішній вигляд обстежуваної особи, поведінка обстежуваної особи, стан свідомості, мовна здатність,вегетативно-судинні реакції, дихання, пульс, артеріальний тиск, зіниці, рухова сфера, міміка, хода, поза Ромберга, точні рухи, тремтіння повік, язика, пальців рук, чи є ознаки нервово-психічних захворювань, органічного ураження центральної нервової системи, фізичного виснаження, запах алкоголю з рота, використання технічних засобів для визначення наявності або вимірювання вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі (відповідно до встановленого рівня), обстеження через 20 хвилин, Лабораторна діагностика.
При цьому згідно п. 9 вказаної Інструкції зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються двома наборами. Один набір використовується для первинного дослідження. Другий набір використовується для підтверджуючого дослідження. Другий набір ємностей зберігається при температурі мінус 20 °C протягом 90 днів у закладах охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду на стан сп`яніння водіїв. Для визначення концентрації алкоголю у другий набір відбирається не менше ніж 20 мл сечі.

Отже, є очевидним, що огляд лікаря-нарколога є більш інформативним, оскільки охоплює набагато більше параметрів, ніж просто газоаналізатор, в т.ч. щодо забору біологічної рідини, обстеження якої за точністю апріорі є більш вірогідною. 
Тому суд вважає, що ОСОБА_1 фактично був позбавлений інформації про своє право пройти повне медичне обстеження у лікаря-нарколога, оскільки викривлена співробітниками поліції інформація про об`єм та порядок такого обстеження не дозволила ОСОБА_1 прийняти об`єктивне та зважене рішення.

Окрім того, суд вважає, що при роз`ясненні ОСОБА_1 його прав та наслідків притягнення до адміністративної відповідальності співробітники поліції надали йому неправдиву інформацію щодо санкції та покарання за вчинення правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Так, після 06:50 запису співробітник поліції роз`яснює ОСОБА_1 : «- якщо суддя приймає рішення про винуватість ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, то суддя може накласти або стягнення, або позбавлення водійського посвідчення, тобто права керування. По різному буває. Я не готовий однозначно сказати, що це буде штраф або позбавлення. Якщо раніше це було штраф і позбавлення, то зараз різні рішення бувають. Чесно вам кажу, буває просто штраф без позбавлення».

Але вказана інформація не відповідає дійсності, оскільки санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає обов`язкове накладення стягнення у вигляді обох видів покарань: і позбавлення права керування транспортними засобами, і накладення штрафу, і закон в цій частині не передбачає альтернативність санкції для особи, яка отримувала водійське посвідчення. 
Отже, фактично у ОСОБА_1 сформувалось легітимне очікування, що він може розраховувати на покарання за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу та без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки він отримав роз`яснення від представника держави, який уповноважений оформлювати матеріали за цією категорією справ та законом уповноважений роз`яснювати права тим особам, відносно яких складається протокол. 
У Рішенні Другого сенату Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року у справі №1-р(II)/2021 зазначено, що принцип правомірних (легітимних) очікувань є складовим елементом загального принципу юридичної визначеності та виражає ідею, що "органи публічної влади повинні не лише додержуватися приписів актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених [у особи] очікувань. Згідно з доктриною леґітимних очікувань - ті, хто чинить добросовісно на підставі права, яким воно є, не повинні відчувати краху надій щодо своїх леґітимних очікувань" [спеціальне Дослідження Європейської Комісії "За демократію через право" (Венеційська Комісія) "Мірило правовладдя" CDL-AD(2016)007, пункт II.B.5.61]. 
Отже, сформувавши у ОСОБА_1 «легітимне» очікування на отримання стягнення у вигляді штрафу, співробітники поліції, як представники держави, фактично створили ситуацію правової невизначеності для ОСОБА_1 , який з одного боку очікує здійснення наданої йому обіцянки, а з іншого боку неминучий крах надій таких очікувань, оскільки санкцією ч.1 ст.130 КУпАП альтернатива покарання не передбачена. 
На думку суду, такі дії співробітників поліції, що не роз`яснили ОСОБА_1 весь спектр медичного обстеження (яке більш вірогідно виключає можливість помилки), та надали йому ілюзію можливості отримати стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами, привели до спровокованої відмови ОСОБА_1 від подальшого медичного обстеження у лікаря-нарколога, на яке ОСОБА_1 мав право, і яке могло привезти до інших результатів щодо стану сп`яніння у нього.

Суд приходить до висновку, що зміст вказаного дослідженого судом відеозапису ставить під сумнів дотримання працівником поліції процедури направлення водія на огляд. Так, відеозапис спілкування ОСОБА_1 із працівником поліції фактично підтверджує, що відмова ОСОБА_1 від свого права на проходження подальшого обстеження у лікаря-нарколога з метою підтвердження показів газоаналізатора була спровокована співробітником поліції.
Суд вважає, що вказані недоліки в матеріалах справи є істотним порушенням, що в свою чергу виключає доведення поза розумними сумнівами винуватості особи у вчиненні порушення п. 2.9.а ПДР України.
З врахуванням вище викладеного, суд дійшов до висновку, що працівником поліції не дотримано вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МОЗ України N 1452/735 від 09.11.2015 та ст. 266 КУпАП.
Доктрина «плодів отруйного дерева» сформульована ЄСПЛ у справах «Шабельник проти України», «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України». Відповідно до цієї доктрини якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, які отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). На думку ЄСПЛ оцінка надається всьому ланцюгу доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремо. 
Тому, відповідно, зібрані докази не можуть вважатися допустимими доказами, оскільки зібрані із порушенням вимог чинного законодавства.
Відповідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Відповідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року N 23-рп/2010, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
Згідно п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Суд, дослідивши матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, перевіривши докази у справі на допустимість, проаналізувавши їх у сукупності, дійшов до висновку, що суду не надані належні докази щодо наявності в діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що є підставою для закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутності складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного та керуючись ст. 9,10, ч.1. ст. 130 ,245, 247, 251,256, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  - закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту винесення цієї постанови.

Суддя     Сінєльнік Р.В.