УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/9562/24 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М. 
Категорія 36 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Борисюка Р.М.,
суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу № 295/9562/24 за позовом Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив »Хмільники» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Козуба Олександра Миколайовича на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 12 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року представник Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Хмільники» (далі ОК «ГК«Хмільники», позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за період з 01 липня 2018 року по 01 червня 2024 року в розмірі 18 524,47 грн, а також судові витрати.
Позов мотивувався тим, що ОСОБА_1 є членом ОК «Гаражний кооператив «Хмільники» з 01 липня 2018 року. У його власності знаходиться гараж № НОМЕР_1 площею 28 кв.м.
01 липня 2018 року сторонами було підписано Договір № 119, відповідно до якого відповідач зобов`язаний регулярно та своєчасно кожний місяць сплачувати до 10 числа членські внески на утримання кооперативу на підставі рішення загальних зборів та правління кооперативу.
Представник позивача зазначав, що у випадку несвоєчасного внесення членського внеску членом Кооперативу більше ніж за три місяці, нараховується штраф в розмірі 30% від суми заборгованості (п. 14.6 Статуту).
Враховуючи те, що відповідачем, як членом кооперативу, не виконано обов`язки, передбачені статутом, у зв`язку з чим утворилась заборгованість зі сплати членських внесків, наявні підстави для стягнення такої заборгованості в судовому порядку. Оскільки вказані кошти відповідачем своєчасно сплачено не було є підстави для стягнення інфляційних витрат, 3% річних та пені також. 
Враховуючи вище вказане та вказуючи одночасно на положення частини 2 статті 625 ЦК України, яка визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання, позивач просить стягнути заборгованість, яка станом на 01 червня 2024 року становить 18 524,47 грн, з яких: 15 584,80 грн – заборгованість зі сплати членських внесків; 1016,40 грн – штраф; 1 490,00 грн – інфляційні нарахування; 433,27 грн – 3% річних.
Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 12 травня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь відповідача заборгованість зі слати членських внесків у період з 01 липня 2018 року по 01 червня 2024 року в сумі 15 584,80 грн, 3% річних – 433,27 грн, інфляційні втрати – 1490,00 грн, а всього 17 508,07 грн. Також стягнуто з позивача на користь відповідача судовий збір в сумі 2856,60 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – адвокат Козуб О.М. подав апеляційну скаргу, де просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи.
Зазначає, що матеріали справи не містять жодного передбаченого чинним законодавством та статутом ОК «Гаражний кооператив «Хмільники» доказу членства ОСОБА_1 у гаражному кооперативі. 
Єдиним доказом членства відповідача у гаражному кооперативі, який було подано позивачем разом з позовною заявою, є копія договору про прийняття ОСОБА_1 в члени кооперативу.
Звертає увагу суду, що ні чинним законодавством, ні статутом ОК «Гаражний кооператив «Хмільники» не передбачається укладення договору про вступ до кооперативу.
Крім того, оригінал такого договору позивачем не було надано, суд його не досліджував, але прийняв до уваги.
Вважає, що місцевий суд безпідставно встановив, що ОСОБА_1 є членом гаражного кооперативу та стягнув з нього неіснуючу заборгованість із сплати членських внесків.
Також звертає увагу суду, що згідно доданих до позову протоколів, розмір членських внесків було затверджено Правлінням гаражного кооперативу, що говорить про нікчемність таких рішень.
Представник відповідача стверджує, що місцевим судом не враховано, що розмір членських внесків у періоди з 01 січня 2017 року – 4,50 грн та з 01 січня 2019 року – 6,15 грн затверджено Правлінням кооперативу, а не Загальними зборами/Зборами уповноважених.
Крім того, позивачем заявлено до стягнення заборгованість по членським внескам із розрахунку площі гаражу – 28 кв.м, але до матеріалів справи не додано жодного документу (доказу), згідно якого підтверджується така площа та сам факт того, що гараж перебуває у власності відповідача.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 30 липня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача – адвокат Могильницька І.М. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Крім того, просила стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 4000 грн на правничу допомогу. 
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою. 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконуються зобов`язання, як члена гаражного кооперативу щодо сплати членських внесків, доводи на спростування арифметичної коректності поданих розрахунків стороною не надано, а тому місцевий суд вважав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості зі сплати внесків, що виникла у період з 01 липня 2018 року по 01 червня 2024 року, на суму 15 584,80 грн, а також відшкодування інфляційних втрат та 3-х відсотків річних.
Колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду з огляду на наступне.
Із матеріалів справи слідує, що гаражний кооператив «Хмільники»» є обслуговуючим кооперативом, створеним у відповідності доЗакону України №1087-IV «Про кооперацію» (надалі Закону №1087-IV).
Відповідно до статті 1 Закону №1087-IV, кооперація - система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів.
Згідно статті 2 Закону №1087-IV, обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу;
Статтею 3 Закону №1087-IV, передбачено, що метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю.
Основними завданнями кооперації є: підвищення життєвого рівня членів кооперативів, захист їх майнових інтересів і соціальних прав; створення системи економічної і соціальної самодопомоги населення та суб`єктів господарювання; залучення у виробництво товарів, робіт, послуг, додаткових трудових ресурсів, підвищення трудової і соціальної активності населення; створення і розвиток інфраструктури, необхідної для провадження господарської та іншої діяльності кооперативів з метою зростання матеріального добробуту їх членів та задоволення потреб у товарах і послугах; сприяння сталому розвитку та становленню засад демократичного розвитку суспільства.
У відповідності до статті 6 Закону №1087-IV кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. 
Статтею 12 Закону №1087-IV передбачено, що основними правами члена кооперативу є: участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; одержання кооперативних виплат та виплат на паї; одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.
Відповідно до статі 12 Закону №1087-IV, основними обов`язками члена кооперативу є: додержання статуту кооперативу; виконання рішень органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу; виконання своїх зобов`язань перед кооперативом; сплата визначених статутом кооперативу внесків.
В матеріалах справи міститься копія статуту Гаражного кооперативу «Хмільники» (т.1 а.с.164-180).
Метою Кооперативу є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів Кооперативу в експлуатації та схоронності транспортних засобів, будівництво та експлуатації гаражів та гаражного комплексу.
Серед обов`язкових платежів членів кооперативу є членський внесок – грошовий неповоротний внесок, який сплачується членом кооперативу для забезпечення поточної діяльності кооперативу.
Згідно положень п. 14.5.1 поточна статутна діяльність кооперативу ведеться за рахунок членських внесків.
Пунктом 14.5.4 Статуту кооперативу членські внески сплачуються на поточний банківський рахунок кооперативу до 10 числа кожного календарного місяця, поквартально до 10 числа першого місяця кожного кварталу або за погодженням Правління кооперативу готівкою до 10 числа календарного місяця в касу кооперативу.
Крім того, як убачається із матеріалів справи, 01 січня 2017 року протоколом №1 загальних зборів Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Хмільник» було встановлено розмір членського внеску - 4,50 грн ( том 1 а.с.11).
Протоколом засідання правління гаражного кооперативу «Хмільник» від 22 грудня 2018 року затверджено членський внесок у розмірі 6,15 грн на 2019 рік (том 1 а.с. 12).
16 липня 2020 року Рішенням загальних зборів Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Хмільник» було встановлено розмір членського внеску - 6,15 грн (том 1 а.с.13).
26 листопада 2020 року Рішенням зборів уповноважених Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Хмільник» було встановлено розмір членського внеску - 9,00 грн в місяці за 1 кв. м площі приміщення гаражу. Такий розмір членського внеску діє з 01 січня 2021 року (том 1 а.с. 14).
Протоколом загальних зборів Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Хмільник» від 18 січня 2024 року було встановлено розмір членського внеску - 11,60 грн в місяць за 1 кв. м площі приміщення гаражу починаючи з січня 2024 року (том 1 а.с.15).
Із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 є членом ОК «Гаражний кооператив «Хмільники». У його власності знаходиться гараж № НОМЕР_1 площею 28 кв.м.
Доводи апеляційної скарги, що матеріали справи не містять доказів членства ОСОБА_1 у гаражному кооперативі є неприйнятними з огляду на наступне.
Його членство у кооперативі підтверджується копією договору, укладеного між сторонами (том 1 а.с. 96). 
Крім того, 22 серпня 2019 року Богунським районним судом міста Житомира було ухвалено рішення у справі № 295/14585/17 за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу Гаражний кооператив «Хмільники», ОСОБА_2 про визнання недійсними рішення загальних зборів, виключення відомостей в реєстрі, яким позов ОСОБА_1 було задоволено.
Також, 10 лютого 2020 року Богунським районним судом міста Житомира було ухвалено рішення у справі № 295/923/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Хмільники». В зазначеному судовому рішенні встановлено факт членства у ОК «ГК «Хмільники» ОСОБА_1 .
В обох провадженнях, відповідач звертався до суду із позовом про визнання дій ОК ГК «Хмільники» чи його посадових осіб незаконними, саме як член кооперативу.
Враховуючи вище зазначені судові рішення та копію договору, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про належне підтвердження статусу відповідача саме, як члена гаражного кооперативу. 
Особа, якій належить на праві власності приміщення гаражу, реалізує права члена кооперативу в розрізі використання майна (споруд, шляхів, устаткування), залучення до управління кооперативом, відповідно обтяжується обов`язками члена кооперативу у вигляді сплати членських внесків. 
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тому, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що відповідачем не виконуються зобов`язання, як члена гаражного кооперативу щодо сплати членських внесків.
Будь-яких доказів на спростування арифметичної коректності поданих розрахунків відповідачем не було надано як місцевому суду, так і до апеляційної інстанції.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову і стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості зі сплати внесків, що виникла у період з 01 липня 2018 року по 01 червня 2024 року, інфляційних втрат та 3-х відсотків річних. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.
За приписами пункту 1 частини 1 стаття 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Могильницька І.М. просила також стягнути на користь позивача понесені останнім 4 000 грн витрат на професійну правову допомогу в суді апеляційної інстанції.
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано: « що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення».
«При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін». 
Зазначена правова позиція є незмінною, вона безпосередньо передбачена положеннями пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 ЦПК України.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судом встановлено, що 26 лютого 2024 року між адвокатом Обслуговуючим кооперативом «Гаражний кооператив «Хмільники» та Адвокатським бюро «Могильницької» в особі Керуючого бюро Могильницькою Іриною Михайлівною укладено Договір про надання правової допомоги (том 1 а.с.33-36).
На підтвердження заявлених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції представником позивача надано копії: акту надання послуг № 10/09 від 10.09.2025 року про надання правової допомоги від 26 лютого 2024 року, ордеру від 10 вересня 2025 року на надання правничої допомоги, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат від 10 вересня 2025 року на загальну суму 4000 грн та платіжну інструкцію № 261 від 14 серпня 2025 року.
З копії акту № 2 надання послуг до Договору № 10/09 від 10 вересня 2025 року про надання правової допомоги від 26 лютого 2025 року вбачається, що позивач поніс витрати на правничу допомогу за надані послуги:
- підготовка проекту відзиву на апеляційну скаргу складає 10 год, вартість послуг становить 4 000 грн.
Відповідач не заявляв щодо не співмірності розміру витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у суді апеляційної інстанції.
Відтак, зважаючи на вищевикладені обставини, враховуючи принцип справедливості і співмірності, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача 4000 грн витрат на правничу допомогу.
За приписами пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Козуба Олександра Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду міста Житомира від 12 травня 2025 року - без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Хмільники» 4 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді