Справа № 161/2040/26 
Провадження № 2/161/2817/26

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області
в складі: головуючої – судді Плахтій І.Б.
з участю секретаря судових засідань– Маєвської Х.Ю.
відповідача – ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

28 січня 2026 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 квітня 2021 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 416730701 у формі електронного документу з використанням електронного підпису на суму 7000 грн. зі сплатою процентів за користування коштами. В подальшому відповідач збільшив суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума становить 22000 грн. Станом на сьогоднішній день заборгованість за кредитним договором не погашається, проценти за користування кредитними коштами позичальником не сплачуються, в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 86849, 34 грн., з них: 21893, 70 грн. - тіло кредиту, 64955, 64 грн. – відсотки. 28 листопада 2018 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01 відповідно до умов якого, та з врахуваннях додаткових угод, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором. 05 серпня 2020 року ТзОВ «Таліон Плюс» відступило право вимоги до ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс», згідно договору факторингу №05/0820-01. 20 жовтня 2023 року між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено договір факторингу №20/10/23-03, відповідно до якого право вимоги до відповідача перейшло до ТзОВ «ФК «Ейс». На підставі наведеного, позивач просить суд, стягнути з відповідача в свою користь заборгованість у розмірі 86849, 34 грн., а також суму понесених судових витрат.
18 лютого 2026 року від представника відповідачки – адвоката Богельського І.В. надійшов відзив на позовну заяву. В обгрунтування своїх заперечень щодо позову останній зазначає, що ТзОВ «ФК «Ейс» не довело порушення його прав з боку відповідача та наявність у нього права звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 416730701 від 22 квітня 2021 року, який укладений після відступлення ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги за кредитними договорами на користь ТзОВ «Таліон Плюс», а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача на користь ТзОВ «ФК «Ейс» відсутні, оскільки ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» не мали права на подальше відступлення права вимоги, якою вони не володіли. У задоволенні позову просить відмовити та розгляд справи проводити у його відсутності.
23 лютого 2026 року представник позивача подав відповідь на відзив, відповідно до якого позов просив задовольнити у повному обсязі, оскільки позивачем у повному обсязі доведено факт переходу права вимоги за кредитним договором до відповідача.
25 лютого 2026 року від представника відповідачки – адвоката Богельського І.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких останній зазначає, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором на першому етапі - від первісного кредитора ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТзОВ «Таліон Плюс» наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «ФК «Ейс».
23 лютого 2026 року представник позивача подав дадаткові пояснення у справі, відповідно до яких зазначив, що перехід права вимоги за кредитним договором стосувався чинного зобов`язання на момент його передачі і відбувся на законних підставах, оскільки реєстр прав вимоги підписано після укладення кредитного договору. Укладання договорів факторингу між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс», а також між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Онлайн Фінанс» до моменту виникнення кредитних правовідносин із боржником, не свідчить про недійсність переходу прав вимоги новому кредитору оскільки перехід прав вимоги відбувається саме у момент підписання реєстрів прав вимоги. Станом на момент укладення кредитного договору зазначені договори факторингу були чинними, а тому могли бути підставою для подальшої передачі прав вимоги.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності.
Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Не заперечувала щодо стягнення основної суми кредиту (тіла кредиту) та судового збору. Щодо відсотків — визнала їх лише у розмірі, нарахованому первісним кредитором. Зазначила, що кредитні зобов?язання за відповідним кредитним договором неодноразово відступалися (перепродавалися) іншим особам, при цьому її належним чином не повідомляли про відступлення права вимоги. Також, пояснила, що проживала у сільській місцевості з неналежним рівнем зв?язку, що ускладнювало можливість своєчасного виконання кредитних зобов`язань. Вказала, що намагалася врегулювати спір у досудовому порядку — зверталася до позивача, однак їй пропонували сплатити як основну суму боргу, так і всі нараховані відсотки, що є для неї неможливим у зв?язку з відсутністю доходів. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу заперечувала. Крім того, просила суд застосувати строки позовної давності, оскільки кредит було отримано ще у 2021 році.
Заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 22 квітня 2021 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитний договір № 416730701, який є електронним документом та підписаний електронним підписом.
Крім того, 22 квітня 2021 року ОСОБА_1 в електронній формі підписала паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору № 416730701 від 22 квітня 2021 року та заявку на отримання коштів від 22 квітня 2021 року.
Відповідно до п. 1.1. договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 7000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.
Згідно з п. 1.2 Договору Кредит надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання Кредиту Позичальником (далі – «Дисконтний період»). У випадку надання Кредиту не в день укладення Договору, загальний строк надання Кредиту автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання Кредиту. 
Відповідно до п. 1.3 Договору Сторони погодили, що встановлений в п. 1.2. Договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником, шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена. 
Згідно з п. 1.4 Договору за користування Кредитом протягом Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом, які нараховуються в наступному порядку: 
1.4.1. виключно на період строку визначеного в п. 1.2 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 138, 70 процентів річних, що становить 0,38 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним; 
1.4.2. за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.3. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 584, 52 процентів річних, що становить 1,60 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати Позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в Особистому кабінеті. 
1.4.3. У випадку користування Кредитом з боку Позичальника після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.3 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 (шістсот двадцять цілих п`ять десятих) процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України Сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним Договором, щодо виникнення у Позичальника зобов`язань по сплаті процентів за Базовою процентною ставкою від дати отримання Кредиту по дату закінчення Дисконтного періоду є факт продовження користування Кредитом понад строк Дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду на умовах п. 1.3. цього Договору. 
Базова процентна ставка за користування Кредитом не застосовується протягом строку Дисконтного періоду, виключно за умови якщо розмір Базової процентної ставки більший ніж 1,70 процентів від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за Базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту Договору.
Відповідно до п. 1.7 Договору Сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку користування Кредитом (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах: 1.7.1. зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду; 1.7.2. з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 (вісімсот тридцять дев`ять цілих п`ять десятих) процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. 
Згідно з п.1.8 Договору Проценти, в розмірі визначеному пунктами 1.4 та 1.7.2. Договору, нараховуються за кожен день користування Кредитом починаючи з першого дня надання Кредиту та до дня фактичного повернення суми Кредиту Позичальником.
На виконання умов кредитного договору ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було перераховано ОСОБА_1 кошти в розмірі 7000 грн на картку № НОМЕР_1 , яку позичальник вказала при оформленні кредиту, що підтверджується платіжним дорученням ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 22 квітня 2021 року та інформацією АТ КБ «Приватбанк» витребуваною ухвалою суду від 02 лютого 2026 року.
Таким чином, ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» повністю виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором.
24 квітня 2021 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору № 416730701 від 22 квітня 2021 року відповідно до умов якого сторони домовились збільшити суму кредиту на 15000 грн. з 24 квітня 2021 року на строк дії договору № 416730701 від 22 квітня 2021 року.
На виконання умов вищевказаної додаткової угоди ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було перераховано ОСОБА_1 кошти в розмірі 15000 грн на картку № НОМЕР_1 , яку позичальник вказала при оформленні кредиту, що підтверджується платіжним дорученням ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 24 квітня 2021 року та інформацією АТ КБ «Приватбанк» витребуваною ухвалою суду від 02 лютого 2026 року.
Факт отримання коштів двома траншами в загальному розмірі 22000 грн. відповідачкою в судовому засіданні не заперечувався.
Однак, ОСОБА_2 не виконала свого обов`язку та не повернула наданий кpeдит в строки, передбачені договором, що спричинило виникнення заборгованості.
Згідно розрахунку заборгованості, сформованого ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», у ОСОБА_1 станом на 25 серпня 2021 року виникла заборгованість у розмірі 59657, 10 грн, з яких 21893, 70 грн. тіло кредиту, 37763, 40 грн. проценти.
28 листопада 2018 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118, відповідно до умов якого, та з врахуванням додаткових угод №19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023 – якими продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року,  до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 416730701 від 22 квітня 2021 року.
Починаючи з 26 серпня 2021 року по 18 жовтня 2021 року ТзОВ «Таліон Плюс» здійснювало нарахування відсотків за користування кредитом, оскільки ОСОБА_1 і надалі не сплачувала заборгованість. Наведене підтверджується розрахунком заборгованості, сформованим ТзОВ «Таліон Плюс», згідно якого заборгованість станом на 30 травня 2023 року становить 86849, 34 грн., з них: 21893, 70 грн. - тіло кредиту, 64955, 64 грн. – відсотки.
05 серпня 2020 року між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01 відповідно до умов якого до ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 416730701 від 22 квітня 2021 року.
20 жовтня 2023 між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено договір факторингу №20/10/23-03, відповідно до умов якого до ТзОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 416730701 від 22 квітня 2021 року.
Оскільки, перехід права майнової вимоги від ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до позивача безумовно підтверджений вищезазначеними договорами факторингу з урахуванням додаткових угод, то заперечення сторони відповідача щодо відсутності у позивача права вимоги за кредитним договором № 416730701 від 22 квітня 2021 року суперечать дійсним обставинам.
Згідно виписки з особового рахунка за кредитним договором № 416730701 від 22 квітня 2021 року, сформованого ТзОВ «ФК «ЕЙС», сума заборгованості відповідачки становить 86849, 34 грн., з них: 21893, 70 грн. - тіло кредиту, 64955, 64 грн. – відсотки.
Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності. 
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Для обчислення давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.
Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2" на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжувався.
З урахуванням п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з 12 березня 2020 року. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2023 року у справі № 212/10834/21. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року відмінено з 24 год 00 хв 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
При цьому, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції, яка діяла до 04.09.2025), у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії, яким доповнено ЦК України в березні 2022 року у зв`язку з російською військовою агресією проти України.
Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилина 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану у подальшому неодноразово продовжувався і діяв на момент звернення до суду із даним позовом.
Пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025.
Враховуючи викладене, відстутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності у спірних правовідносинах відповідно до пунктів 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки протягом всього часу існування спірних правовідносин на всій території України діяв або карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), або воєнний стан. Тобто, строк позовної давності є таким, що спочатку продовжився у зв`язку із карантином, а потім його перебіг зупинився у зв`язку із воєнним станом до 04.09.2025, коли втратив чинність п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.
Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов?язків є у тому числі договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов?язкові реквізити документа.
Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.
Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
На момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідачка, в порушення вимог ст. 1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернула, відсотки за користування ними не сплатила.
Відсотки за договором нараховані в межах строку дії договору, що відповідає положенням ст.1048 ЦК України та умовам договору.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідачки слід стягнути в користь ТзОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 416730701 від 22 квітня 2021 року в розмірі 86849 (вісімдесят шість тисяч вісімсот сорок дев`ять) грн. 34 коп., з них: 21893, 70 грн. - тіло кредиту, 64955, 64 грн. – відсотки.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд враховує наступне.
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Так, зокрема, представник позивача просить стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 7000 грн.
У підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивача долучає до матеріалів справи наступні документи: копію договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року та додаткову угоду до нього; копію акта прийому-передачі наданих послуг від 29 грудня 2025 року.
Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.
При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.
За таких обставин, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 7000 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути із відповідачки на користь позивача понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
Крім того, на підставі ч. 1ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме по сплаті судового збору в розмірі 2662, 40 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 77, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст.526, 536, 1046, 1048, 1050, 1054, 1055, 1056 ЦК України суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 416730701 від 22 квітня 2021 року в розмірі 86849 (вісімдесят шість тисяч вісімсот сорок дев`ять) грн. 34 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» судові витрати по справі, а саме: 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп. судового збору та 3000 (три тисячі) грн. витрат на правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс», адреса місцезнаходження: 02090, м. Київ, вул. Алматинська, 8, офіс 310а, код ЄДРПОУ: 42986956.
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Рішення у повному обсязі складено 03 квітня 2026 року.
Суддя Луцького міськрайонного 
суду Волинської області І.Б. Плахтій