ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 р. 	Справа № 520/23730/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Семененко М.О. , Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Лук`яненко М.О.) від 10.12.2025 по справі № 520/23730/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 23.05.2025 №204950026168 про відмову у призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, починаючи з 13 березня 2024 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 починаючи з 13 березня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи з 06.01.1995 по 29.11.1995, з 05.12.1995 по 06.12.1995, з 06.12.1995 по 22.05.1997, з 05.06.1997 по 03.01.1999, з 16.01.2003 по 25.05.2010; до загального страхового стажу період роботи з 18.12.2007 по 25.05.2010;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 починаючи з 13 березня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 врахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 36446 грн. 09 коп. на підставі рішення Апеляційного суду Харківської області від 18.12.2008 № 22-ц-6054/2008 р. та в сумі 53347 грн. 87 коп. на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01.12.2010 № 2-4992/10 та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 15.02.2011 справа № 22-ц-1025/2011 рік;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 20 днів з дня набрання рішенням законної сили.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2025 адміністративний позов - задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 23.05.2025 № 204950026168 про відмову у призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 15.05.2025 року, зарахувавши до пільгового стажу за Списком №1 згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи з 04.01.1999 по 17.12.2007, та до загального страхового стажу період роботи з 18.12.2007 по 25.05.2010 року, з урахуванням висновків суду у даній справі.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 частину судових витрат в розмірі 678 (шістсот сімдесят вісім) грн. 27 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване в частині відмови рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що пенсійний орган у відмові від 23.05.2025 року не заперечує того, що пільговий стаж Позивача за Списком № 1 підлягає зарахуванню саме по 25.05.2010 років. У відмові відповідач зазначив, що «до пільгового стажу періоди роботи з 16.01.2003 по 25.05.2010 не зараховано оскільки посада машиніста виключена зі Списку № 1», будь-яких інших підстав для відмови Пенсійний орган не наводив. Відповідно до трудової книги НОМЕР_1 позивач: з 04.01.1999 по 25.05.2010 працював на посаді машиністом електропоїзду метрополітену. Довідками від 11.04.2025 № 03-16/254 від 09.04.2025 № 03-16/245 підтверджено, що позивач з 04.01.1999 працював на посаді машиніста електропоїзда метрополітену та з 25.05.2010 звільнений з посади. Крім того, у трудовій книжці позивача є посилання на відповідні накази, як на підставу внесення записів, вони завірені підписом повноважної особи та печаткою, тобто оформлені належним чином. Крім того, до пенсійного органу під час призначення пенсії крім трудової книжки надавались: Картки умов праці, накази про проведення атестації робочого місця за 1994, 1997, 1999, довідки про перейменування, довідку від 26.03.25 № 187/23.01-07, від 17.03.2025 № 05/04-14ТШ/, від 09.04.2025 № 03-16/248, від 09.04.2025 № 03-16/245, від 09.04.2025 № 03-16/244, від 26.03.25 № 188/23.01.07, № 03-16/254 від 11.04.2025.
Позивач також посилається на лист Міністерства праці та соціальної політики України від 24.04.2004 р. № 03-3/3626-010-6 яким роз`яснюється, що машиністам електропоїздів метрополітену, професії яких були передбачені в Списках № 1 і № 2 виробництв, робіт і професій, посад і показників, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених постановою КМУ від 11.03.1994 р. № 162, і які набули певний пільговий стаж до введення в дію постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №36, якою були затверджені нові Списки № 1 і № 2, право на пенсію за віком на пільгових умовах визначається відповідно до вимог статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Машиністи електропоїздів до і після 2003 року виконували ті самі основні трудові функції без суттєвих змін у технології чи характері праці. Зміна правової оцінки їх професії (тобто вилучення з переліку) формальна і не відповідає реальним змінам на робочому місці. Враховуючи вищевикладене, посилання роботодавця та відповідача на те, що посада “машиніст електропоїзда метрополітена” виключена зі Списку № 1 постанови КМУ від 16.01.2003 №36 є безпідставним, оскільки Постановою Кабінету Міністрів № 36 від 16.01.2003 (зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2006 року № 276) затверджено Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Відповідно позиції 21.1а підрозділу 1 розділу XII «Транспортні послуги» зазначеного Списку право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 мають машиністи електропоїздів (метрополітену).Верховним Судом в аналогічній справі № 2040/6395/18 підтверджено право на зарахування періодів роботи після 2003 року на посаді машиніста електропоїзду до пільгового стажу роботи за Списком № 1.
Вказує, що на посаді помічника машиніста електропоїзда метрополітену виконував роботи, ідентичні до робіт машиніста електропоїзда метрополітену у шкідливих умовах праці, в однакових умовах праці, отже позивач має право на зарахування періодів роботи з 05.12.1995 по 06.12.1995, з 05.06.1997 по 03.01.1999 до пільгового стажу роботи за Списком № 1.
Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що до пільгового стажу позивача не зараховано періоди за довідкою від 11.04.2025 № 03-16/254 з 16.01.2003 по 25.05.2010, оскільки посада "машиніст електропоїзда метрополітена" виключена зі Списку № 1 постанови КМУ від 16.01.2003 № 36; за довідкою від 09.04.2005 № 03-16/245 з 05.12.1995 по 06.12.1995, з 05.06.1997 по 17.12.2007, оскільки довідка не відповідає Додатку № 5. В зв`язку з чим головним управлінням ПФУ у Київській області відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових відповідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційні скарги позивача та відповідача підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 15.05.2025 через веб-портал електронних послуг звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1, що не заперечується сторонами.
За результатами розгляду заяви від 15.05.2025 за принципом екстериторіальності рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 204950026168 від 23.05.2025 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1. 
Позивач, вважаючи таке рішення протиправним звернувся до суду за захистом своїх прав. 
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ: 22933548) від 23.05.2025 № 204950026168 про відмову у призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, протиправне.
У період з 18.12.2007 року по 25.05.2010 року позивач фактично на посаді машиніста електропоїзду метрополітену не працював, жодних обов`язків на цій посаді як працівник, що працює в особливо шкідливих умовах праці, не виконував, а тому період з 18.12.2007 року по 25.05.2010 року не підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком № 1.
Отже, зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком № 1 підлягає період його роботи з 04.01.1999 року по 17.12.2007 року, а не зазначений в оскаржуваному рішенні пенсійного органу - з 04.01.1999 року по 15.01.2003 року. 
Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах визначено чіткий перелік професій, які підлягають отриманню вказаного виду пенсійного забезпечення. Зокрема, до підрозділу «Транспортні послуги» зазначеного Списку, до якого належить професія позивача, посади "помічник машиніста електропоїзда метрополітену" не внесено. Тож підстави для зарахування періодів з 05.12.1995 по 06.12.1995, 05.06.1997 по 03.01.1999 до пільгового стажу відсутні.
Зважаючи на обставини поновлення позивача на роботі (рішення судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 18.12.2008 у справі № 22-ц-6054/2008), у позивача виникли підстави для зарахування до загального страхового стажу періоду його роботи з 18.12.2007 по 25.05.2010.
Відносно зарахування до пільгового стажу періоду навчання з 06.01.1995 по 29.11.1995 в технічній школі КП "Харківський метрополітен" та проходження військової служби за призовом з 06.12.1995 по 22.05.1997 суд зазначає, що спірне рішення не містить даних про не зарахування цих періодів до пільгового стажу позивача, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки матеріалами справи не підтверджено відмови пенсійного органу щодо зарахування цих періодів до пільгового стажу позивача.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі за текстом - Закон № 1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі за текстом - Закон № 1058-ІV).
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Суд зауважує, що відмовляючи позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 1, відповідач не мав зауважень щодо загального трудового стажу позивача, який складав 29 років 4 місяці, а зазначив, що пільговий стаж за Списком № 1 становить 4 роки 12 днів, що й стало підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії відповідно до статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Також в спірному рішенні зазначено, що до пільгового стажу не зараховано періоди за довідкою від 11.04.2025 № 03-16/254 з 16.01.2003 по 25.05.2010, оскільки посада "машиніст електропоїзда метрополітена" виключена зі списку № 1 постанови КМУ від 16.01.2003 № 36; а також не зараховано до пільгового за довідкою від 09.04.2005 № 03-16/245 з 05.12.1995 по 06.12.1995, з 05.06.1997 по 17.12.2007 оскільки довідка не відповідає Додатку № 5.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Стосовно позовних вимог щодо зарахування до стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, періоди роботи з 16.01.2003 по 25.05.2010, колегія суддів зазначає наступне.
Єдиною підставою незарахування даного періоду відповідачем до пільгового стажу позивача є те, що посада "машиніст електропоїзда метрополітена" виключена зі списку № 1 постанови КМУ від 16.01.2003 № 36.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 затверджено Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.1994 № 773 внесені зміни і доповнення до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а саме підпункт “а” підрозділу 1 розділу XXI “Транспорт” після позиції 1200100а-12180 доповнено позицією 1200100а-14409 такого змісту: “1200100а-14409 Машиністи електропоїздів метрополітену”.
У подальшому Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 “Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком пільгових умовах”:
а) затверджені: Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах; Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах;
б) визнані такими, що втратили чинність: постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 та постанова Кабінету Міністрів України від 15.11.1994 № 773.
При цьому, до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 “Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах”, позиція “Машиністи електропоїздів метрополітену” не внесена.
Разом з тим, відповідно до рішення Національної служби посередництва і примирення від 11.07.2005 № 05-07-05 Про колективний трудовий спір між машиністами електропоїздів метрополітенів України та Кабінетом Міністрів України Кабінету Міністрів України рекомендовано виконати пункт 1 рішення примирної комісії по вирішенню колективного трудового спору між машиністами електропоїздів метрополітенів України та Кабінетом Міністрів України від 10.02.2005: “1.Задовольнити вимогу машиністів електропоїздів метрополітенів України: “відновити професію “машиніст електропоїздів метрополітену” в Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36”.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2006 № 276 внесені зміни до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Підрозділ “Транспортні послуги” зазначеного Списку доповнено позицією - “Машиністи електропоїздів (метрополітену)”.
До 01.04.2006 Міністерству транспорту та зв`язку разом з Міністерством охорони здоров`я запропоновано розробити методику проведення атестації робочих місць за умовами праці машиністів електропоїздів (метрополітену). А також забезпечити проведення атестації робочих місць за умовами праці машиністів електропоїздів (метрополітену) державних підприємств “Дніпропетровський метрополітен” і “Харківський метрополітен”, а разом з Київською міськдержадміністрацією - на комунальному підприємстві “Київській метрополітен” і подати Мінпраці та соціальної політики до 01.07.2006.
Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчислені стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005 (далі Порядок № 383) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків.
24 червня 2016 року прийнято постанову КМУ № 461 від 24.06.2016, якою затверджено Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Відповідно до даної Постанови професія машиніст електропоїзда метрополітену не входить до вказаного Списку.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки постановою Кабінету Міністрів № 36 від 16.01.2003 (зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2006 № 276) робота машиністом електропоїзду (метрополітену) віднесена до Списку № 1, то позивач працював за професією та в умовах праці, що віднесені до Списку № 1.
Крім цього, до пільгового стажу позивача зараховується весь період роботи на посаді машиніста електропоїзда (метрополітену) незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків.
При цьому, задовольняючи частково вимоги позивача, суд вказав, що фактично позивач працював на посаді машиніста електропоїзду метрополітену, виконуючи свої трудові обов`язки, з 04.01.1999 по 17.12.2007 року, і був зайнятий на посаді повний робочий день. Водночас, у період з 18.12.2007 року по 25.05.2010 року позивач фактично на посаді машиніста електропоїзду метрополітену не працював, жодних обов`язків на цій посаді як працівник, що працює в особливо шкідливих умовах праці, не виконував, а тому період з 18.12.2007 року по 25.05.2010 року не підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком № 1.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та зазначає, що єдиною підставою незарахування спірного періоду (з 16.01.2003 по 25.05.2010) слугувало те, що посада "машиніст електропоїзда метрополітена" виключена зі списку № 1 постанови КМУ від 16.01.2003 №36.
Колегія суддів також бере до уваги правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 17.12.2018 по справі № 509/4156/15-а, у силу якого адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності (виправдання) свого рішення. Адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні.
Отже, суд перевіряє правомірність рішення суб`єкта владних повноважень виключно з підстав, зазначених у цьому рішенні. Суд не наділений повноваженнями підміняти суб`єкта владних повноважень та самостійно визначати інші підстави для прийняття рішення, ніж ті, що зазначені у спірному рішенні.
З огляду на вищевикладене, до пільгового стажу позивача за Списком №1 підлягає зарахуванню період його роботи з 16.01.2003 по 25.05.2010.
Щодо задоволеної судом першої інстанції вимоги про зарахування до загального страхового стажу позивача періоду роботи з 18.12.2007 по 25.05.2010, колегія суддів зазначає, що спірне рішення № 204950026168 не містить відомостей про незарахування відповідачем до загального страхового стажу ОСОБА_1 якогось періоду, в тому числі й з 18.12.2007 по 25.05.2010.
Жодних доказів, які б підтверджували незарахування відповідачем вищевказаного періоду матеріали справи не містять, а тому й підстави для зобов`язання зарахувати цей період до загального стажу позивача відсутні. Відповідачем у спірному рішенні визначено загальний стаж - 29 років 4 місяці.
Щодо незарахування відповідачем періоду з 05.12.1995 по 06.12.1995, з 05.06.1997 по 17.12.2007, колегія суддів зазначає таке.
В рішенні № 204950026168 підставою для незарахування ОСОБА_1 до пільгового періоду за Списком № 1 слугувало те, що Довідка № 03-16/245 від 09.04.2005 не відповідає Додатку № 5, з цього приводу колегія суддів зазначає. 
За правилами ст. 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що записи трудової книжки позивача містять відомості про роботу позивача на посаді помічника машиніста електропоїзда метрополітену з 05.12.1995 по 06.12.1995, помічником машиніста електропоїзда метрополітену з 05.06.1997 по 03.01.1999, машиністом електропоїзда метрополітену з 04.01.1999 по 17.12.2007, що підтверджує право працівника на врахування відповідного пільгового стажу роботи для призначення пенсії за Списком № 1.
Щодо заявленої вимоги позивача про зобов`язання пенсійний орган призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, починаючи з 13 березня 2024 року, із врахуванням середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 36446 грн. 09 коп, на підставі рішення Апеляційного суду Харківської області від 18.12.2008 року № 22-ц6054/2008 та в сумі 53347 грн 87 коп. на підставі рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 01.12.2010 № 2-4992/10 та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 15.02.2012 справа № 22-ц-1025/2011, колегія суддів зазначає, що такі вимоги є передчаними, та такими, що заявлені на майбутнє, розмір пенсії позивача буде розраховуватись після її призначення, наразі відсутні підстави вважати, що відповідачем будуть порушені права позивача під час обрахунку пенсії. 
З приводу атестацій робочих місць суд зазначає таке.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41.
Відповідно до п.4 цього Порядку та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій, періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.
За правилами п.4.2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за № 1451/11731, результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
З наведеного слідує, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.
Відповідно до Роз`яснень про проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 21.08.2000 № 205, в окремих випадках за скрутного фінансово-економічного стану, що склався на підприємстві з незалежних від нього причин, для проведення атестації робочих місць, де не сталися докорінні зміни умов і характеру праці у зв`язку з впровадженням нових технологій, засобів виробництва, матеріалів, реконструкцією існуючих об`єктів, приміщень тощо, можливе використання результатів санітарно-гігієнічних досліджень факторів виробничого середовища і трудового процесу, отриманих під час попередньої атестації, за умови реалізації технічних і організаційних заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працівників за результатами попередньої атестації робочих місць і дотримання всіх інших вимог Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці.
Отже, атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Разом з цим, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Основна ж мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Судом встановлено, що первинна атестація робочого місця проводилась в 1994 році, за наслідками чого видано наказ Харківського метрополітену від 24.11.1994 № 129 "Про затвердження пільг та компенсацій робітникам метрополітену за результатами атестації робочих місць за умовами праці".
У 1999 році також проводилась атестація робочих місць, за результатами її проведення видано наказ Харківського метрополітену № 214 від 07.12.1999 "Про затвердження пільг та компенсацій робітникам метрополітену за результатами атестації робочих місць, проведеної в 1999 році".
Суд зазначає, що карта умов праці є одним із основних документів атестації робочих місць, складання якої передбачено пунктом 2.3 "Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці", затверджених постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41.
Карта умов праці - це документ, що узагальнює результати атестації робочих місць за умовами праці, яка оформлюється атестаційною комісією після проведення атестованою лабораторією гігієнічних досліджень.
Так, судом встановлено, що станом на 1999, 2003, 2008 роки у КП "Харківський метрополітен" оформлені картки умов праці, у яких зафіксовано, що:
- станом на 1999 рік: по показникам робоче місце машиніста електропоїзду слід вважати з шкідливими умовами праці, що відповідають показникам Списка № 1, п. 2. Зазначено, що діючі умови праці машиніста електропоїзду метрополітену - Список № 1. За результатами атестації станом на 1999 рік, позивачу надані пільги та компенсації, які надаються працівникам, що працюють в особливо шкідливих умовах праці, робота в яких дає право на призначення пенсії за Списком № 1, а саме: надбавка за умови праці 16% та додаткові дні відпустки (7 днів);
- станом на 2003 рік: по показникам робоче місце машиніста електропоїзду слід вважати з шкідливими умовами праці з постійною роботою у тунелі без природного освітлення, що відповідає показникам Списка № 2, п. 1. Зазначено, що діючі умови праці машиніста електропоїзду метрополітену - Список № 1. За результатами атестації станом на 2003, позивачу надані пільги та компенсації, які надаються працівникам, що працюють в особливо шкідливих умовах праці, робота в яких дає право на призначення пенсії за Списком № 1, а саме: надбавка за умови праці 16% та додаткові дні відпустки (7 днів);
- станом на 2008 рік: по показникам робоче машиніста електропоїзду (метрополітену) належить вважати з особливими, особливо шкідливими та важкими умовами праці, що відповідає показникам Списку № 2, п. 2. Зазначено, що діючі умови праці машиніста електропоїзду метрополітену - Список № 1. Умови і характер праці відноситься до ІІІ класу 2 ступеня шкідливих та небезпечних умов праці, що вказує на невідповідність робочого місця вимогам "Гігієнічної класифікації праці…" № 4137-86.
Отже, позивачу надавалися пільги та компенсації, які передбачені для працівників, що працюють в особливо шкідливих умовах праці, робота в яких дає право на призначення пенсії за Списком № 1, а саме виплачувалася надбавка за умови праці 16% та надавалися додаткові дні відпустки (7 днів).
За таких підстав, за позивачем збережена відпустка за шкідливі умови та особливий характер праці та виплачувалася надбавка за умови праці.
Крім того, в розділі 5. Пільги і компенсації, карток умов праці за 2003 та 2008 роки зазначено, що діючим є пенсійне забезпечення за списком № 1, а запропонованим у 2003 році - не зазначено, у 2008 році - Список № 2, а отже станом на дати проведення атестації в 2003 та 2008 роках застосовувався на підприємстві до машиністів електропоїздів Список № 1.
За таких підстав, суд наголошує, що умови праці, в яких працював позивач, не змінювались з моменту проведення атестації у 1994 році, зокрема, умови і характер праці під час проведення атестацій в 1994, 1999, 2003, 2008 роках, через що позивач весь час працював за професією та в умовах праці, що віднесені до Списку № 1.
Також, слід врахувати, що п.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 "Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці" передбачено: результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Пропозиції щодо внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, готуються Держпраці на підставі обґрунтованих та погоджених із МОЗ клопотань заінтересованих міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, узгоджених із всеукраїнськими галузевими профспілками та об`єднаннями роботодавців, і подаються Мінсоцполітики до Кабінету Міністрів України.
Водночас відповідачем не надано доказів внесення змін до Списку №1, а тому підстави для не врахування пільгового стажу при призначенні пенсії позивачу відсутні.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 24.09.2020 по справі № 2040/6395/18, що в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судом.
Крім того, апеляційний суд зауважує, що відповідно до спірного рішення відповідача № 204950026168 від 23.05.2025 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 спірні періоди роботи не зараховані пенсійним органом до страхового стажу позивача, оскільки посада машиніста електропоїзда метрополітену виключена зі Списку № 1 а також з підстав того, що Довідка від 09.04.2025 № 03-16/245 не відповідає Додатку № 5.
При вирішенні спору суд також бере до уваги правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 17.12.2018 по справі № 509/4156/15-а, у силу якого адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності (виправдання) свого рішення. Адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні.
Отже, суд перевіряє правомірність рішення суб`єкта владних повноважень виключно з підстав, зазначених у цьому рішенні. Суд не наділений повноваженнями підміняти суб`єкта владних повноважень та самостійно визначати інші підстави для прийняття рішення, ніж ті, що зазначені у спірному рішенні.
При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив.
Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 23.05.2025 № 204950026168 про відмову у призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідачем жодних належних доказів на підтвердження правомірності власних дій (рішення), які є предметом оскарження, надано не було.
Колегія суддів враховує, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява № 22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).
Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).
При цьому, з огляду на те, що підстави нез
З огляду на вищевикладене, колегія суддів, з урахуванням ч.1 ст.308 КАС України, доходить висновку, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу за списком №1 періоди роботи з 05.12.1995 по 06.12.1995, з 05.06.1997 по 17.12.2007, з 18.12.2007 по 25.05.2010 в КП "Харківський метрополітен", та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 15.05.2025, з урахуванням висновків суду у даній справі.
Інші аргументи, зазначені сторонами по справі, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу відповідача та позивача слід задовольнити частково з частковим скасуванням рішення суду першої інстанції.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2025 по справі № 520/23730/25 - скасувати в частині задоволення позову про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 15.05.2025, зарахувавши до пільгового стажу за Списком № 1 згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи з 04.01.1999 по 17.12.2007, та до загального страхового стажу період роботи з 18.12.2007 по 25.05.2010, з урахуванням висновків суду у даній справі.
Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 05.12.1995 по 06.12.1995, з 05.06.1997 по 17.12.2007, з 18.12.2007 по 25.05.2010 в КП "Харківський метрополітен", та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 15.05.2025, з урахуванням висновків суду у даній справі.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2025 по справі № 520/23730/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	М.О. Семененко   З.Г. Подобайло