16.03.26 Справа №469/738/25
2/469/191/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року селище Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді - Тавлуя В.В., 
за участю секретаря судового засідання - Надич В.В., 
учасники справи та їхні представники: 
прокурор - Бережна – Семененко С. В., 
Представник Головного управління 
Держгеокадастру у Миколаївській області - не з`явився,
відповідач ОСОБА_1 - не з`явилася, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Миколаївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до  ОСОБА_1 , громадянки російської федерації, про конфіскацію земельної ділянки, – 

в с т а н о в и в:
Миколаївська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області 19.06.2025 року звернулася до Березанського районного суду з зазначеним позовом, у якому просила конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (ЄДРПОУ 39825404) земельну ділянку ОСОБА_1 (РНОКПП: інша причина відсутності коду, національний паспорт іноземця, серія та номер НОМЕР_1 , виданий 28.06.2005, видавник: 782055) із кадастровим номером 4820983901:11:008:0010 площею 0,0315 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 в межах Коблівської сільської ради (колишня Рибаківська сільська рада Березанського району Миколаївської області).
У обґрунтування заявлених вимог Миколаївська окружна прокуратура посилалася на те, що на підставі рішення Рибаківської сільської ради від 06.03.2008 №2 ОСОБА_2 отримала у приватну власність у т.ч. земельну ділянку площею 0,0312 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 18.03.2009 видано державний акт серії ЯЗ № 242485 на право власності на земельну ділянку площею 0,0315 га з кадастровим номером 4820983901:11:008:0010, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010900700058.
Після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину фактично прийняв її син - ОСОБА_3 . Однак, останній не оформив своїх спадкових справ.
В подальшому, після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , яка є сестрою померлого, звернулась до Березанського районного суду Миколаївської області про визнання права власності на спадкове майно, у т.ч. на земельну ділянку площею 0,0315 га з кадастровим номером 4820983901:11:008:0010.
Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 02.10.2012 у справі № 1403/1252/12 за ОСОБА_1 визнано право власності на спадкове майно, у т.ч. на земельну ділянку площею 0,0315 га з кадастровим номером 4820983901:11:008:0010, надану для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_1 , про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.08.2016 зроблено запис № 15827177.
У той же час, відповідно до змісту документів, що містяться в реєстраційній справі на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку з кадастровим номером 4820983901:11:008:0010 за № 995734148209 та спадкової справи №10/2011 до майна померлого ОСОБА_3 СП № 50735613, країною громадянства/реєстрації ОСОБА_1 є російська федерація, а її особу встановлено на підставі паспорту російської федерації № НОМЕР_1 , виданого 28.06.2005, видавник: 782-055.
З метою підтвердження зазначених відомостей Миколаївською окружною прокуратурою до Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області спрямовані запити від 25.04.2023 № 50-2046вих-23 та 04.04.2025 № 50- 2508вих-25, у відповідь на які Управління листами від 28.04.2023 № 4801.3.33078/48.1-23 та від 08.04.2025 № 4801.3.3-2645/48.1-25 повідомлено, що ОСОБА_1 паспортом громадянина України не документувалася, згідно обліків УМДС у Миколаївській області інформація відсутня.
Зазначене також узгоджується з інформацією Центрального міжрегіонального управління ДМС у м.Києві та Київської області від 21.04.2025 №8010.5.1-18581/80-325.
Таким чином, на підставі зазначених вище відомостей встановлено, що ОСОБА_1 громадянство України в установленому законодавством порядку ніколи не набувала, документи, що посвідчують таке громадянство компетентними органами їй ніколи не видавались, натомість дана особа є громадянкою російської федерації та документована національним паспортом іноземця (паспортом громадянина рф).
У зв`язку з цим, враховуючи, що ОСОБА_1 має статус нерезидента, при використанні нею зазначеної вище земельної ділянки сільськогосподарського призначення наявні порушення вимог ст.ст.13, 14, 41 Конституції України, ст.ст.80, 81, 145 Земельного кодексу України, оскільки іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч.2 ст.81 ЗК України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.
Згідно з ч.3 ст.81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до ч.2 цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.
Відповідно до ч.5 ст.22 ЗК України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. 
Одночасно за змістом ч.4 ст.81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. 
У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст.145 ЗК України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. 
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на зазначену земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 02.10.2012 по даний час) не відчужила її, є підстави для її конфіскації у власність держави.
Посилаючись на наведені обставини та положення ч. ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України ЗК України, прокурор просить задовольнити позов.

20 червня 2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження.

18 грудня 2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 

У судовому засіданні прокурор Бережна – Семененко С. В. заявлені позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити.
Представник позивача Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області у судове засідання не з`явився. 
ВідповідачОСОБА_1 неодноразово повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, зокрема, у спосіб передбачений п.2 ч.7, ч.11 ст.128 ЦПК України, однак у судове засідання не з`явилася, та не повідомила про причину своєї неявки, відзиву на позовну заяву та пояснень щодо позову до суду не надала.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Виходячи з того, що відповідач неодноразово не з`являвся у судові засідання, суд зі згоди прокурора ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Заслухавши пояснення прокурора, та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що відповідачка у справі ОСОБА_1 , є громадянкою російської федераціїї, що вбачається зі спадкової справи №10/2011 до майна померлого ОСОБА_3 НОМЕР_2 , за даними якої країною громадянства/реєстрації ОСОБА_1 є російська федерація, а її особу встановлено на підставі паспорту російської федерації № НОМЕР_1 , виданого 28.06.2005, видавник: 782-055, Листів Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області від 28.04.2023 № 4801.3.33078/48.1-23 та від 08.04.2025 № 4801.3.3-2645/48.1-25, згідно яких ОСОБА_1 паспортом громадянина України не документувалася та Інформацією Центрального міжрегіонального управління ДМС у м.Києві та Київської області від 21.04.2025 №8010.5.1-18581/80.3-25 (а.с.54, 61-64).

Як вбачається з досліджених судом доказів, а саме, Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 02.10.2012 у справі №1403/1252/12, відповідач у справі ОСОБА_1 02.10.2012 року набула право власності на земельну ділянку, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером 4820983901:11:008:0010 площею 0,0315 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

05.08.2016 року ОСОБА_1 зареєструвала право власності на дану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, реєстраційний номер 15827177, що підтверджується даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №429778752 (а.с.10).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що окружною прокуратурою виявлено порушення ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 145 ЗК України щодо використання земель сільськогосподарського призначення особою, яка не являється громадянкою України, а саме, відповідачкою ОСОБА_1 .

Положення ст.ст. 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі ст. 80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм ЗУ України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.
Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.
Згідно із ч. 3 ст. 81 ЗУ України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 5 ст. 22 ЗК України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення.
Одночасно за змістом ч. 4 ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
У разі невиконання цих вимог настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України, у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах.
Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності.
Згідно із ст. 356 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом.
Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.
Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Враховуючи виявлені порушення та зазначені положення законодавства, керуючись ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», Миколаївською окружною прокуратурою Головному управлінню Держгеокадастру у Миколаївській області надіслано листи про виявлені порушення із вимогою вжити заходи щодо їх усунення, у тому числі в судовому порядку.

Разом із цим, уповноваженим державним органом заходи щодо конфіскації земельної ділянки в дохід держави не вжито.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 1 «Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади який реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю), зокрема, в агропромисловому комплексі в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Таким чином, враховуючи зазначені положення законодавства саме ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та в даному випадку, з урахуванням ч. ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України, звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки.
Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Згідно із п. 76-77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18 прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Згідно із п. 80 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 81 вказаної вище постанови). Крім того, на даний час продовольча безпека України потребує величезної уваги, що тягне за собою невідкладне вжиття вичерпних заходів щодо повернення земельних ділянок у власність держави та їх подальше використання з метою забезпечення потреб у першу чергу громадян України.
Окрім цього, воєнні дії, які ведуться на території України вкрай негативно впливають на продовольчі процеси у нашій державі, зокрема, багато земель сільськогосподарського призначення на територіях, де ведуться активні бойові дії, на даний час забруднені та не можуть використовуватись за призначенням, сотні гектарів залишаються окупованими. Це в сукупності призведе до зниження врожайності, тому у цих умовах важливим є те, щоб кожна земельна ділянка, яка використовується з порушенням вимог законодавства була безумовно повернута у власність держави.
У зв`язку із зазначеним, в даному випадку представництво інтересів держави в суді здійснюється прокурором, який виконує субсидіарну роль, щоб ці інтереси не залишились незахищеними.

На думку суду обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які незаконно використовує відповідачка у справі - громадянка російської федерації ОСОБА_1 , є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами. Зазначений спосіб захисту чітко визначений ч.4 ст.81 Земельного кодексу України.
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 , не являючись громадянкою України, 02.10.2012 року набула право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення та упродовж року після набуття права власності не відчужила їх (кінцевий строк 02.10.2013 року), суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність підстав для їх конфіскації у власність держави, тому позов Миколаївської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до  ОСОБА_1 , громадянки російської федерації, про конфіскацію земельної ділянки, слід задовольнити.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачки ОСОБА_1 на користь Миколаївської обласної прокуратури слід стягнути судовий збір у розмірі 3633,60 гривень пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, –  
у х в а л и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області земельну ділянку ОСОБА_1 (РНОКПП: інша причина відсутності коду, національний паспорт іноземця, серія та номер НОМЕР_1 , виданий 28.06.2005, видавник: 782055) із кадастровим номером 4820983901:11:008:0010 площею 0,0315 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в межах Коблівської сільської ради (колишня Рибаківська сільська рада Березанського району Миколаївської області).

На підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: інша причина відсутності коду, національний паспорт іноземця, серія та номер НОМЕР_1 , виданий 28.06.2005, видавник: 782055) на користь Миколаївської обласної прокуратури (ЄДРПОУ 02910048, Банк ДКСУ м.Києва, р/р иА748201720343150001000000340) 3636,60 грн. судового збору (2422,40 грн. судового збору, сплаченого за пред`явлення позову, та 1211,20 грн. за заяву про забезпечення позову).

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 16 березня 2026 року.

Суддя: