ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року	Львів	Справа № 380/18088/25 пров. № А/857/55481/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Носа С.П.;
суддів: Кухтея Р.В., Шевчук С.М.;

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року у справі № 380/18088/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-
суддя у І інстанції Коморний О.І.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Львів,
дата складення повного тексту рішення 28.11.2025, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся у Львівський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Львівської митниця в якому просив визнати протиправним і скасувати Рішення про коригування митної вартості товару № UA209000/2025/000313/2 від 07.08.2025.
В обґрунтування позову зазначив, що позивач придбав у продавця Beata Kusowska автобус бувший у використані, марки VOLKSWAGEN, модель CRAFTER. Згідно із рахунком-фактурою б/н від 22.07.2025 року ціна автомобіля, що позивач придбав та ввозив на територію України становить 45 000,00 Польських злотих. Позивач здійснив поставку й подальше митне оформлення автомобіля, де митну вартість ввезеного автомобіля задекларував за основним методом визначення митної вартості товарів (за ціною договору (контракту). Львівська митниця не визнала заявлені числові значення складових митної вартості товару й прийняла рішення про коригування митної вартості товарів.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року в позові відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який у своїй скарзі просить таке скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення допущено не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та прийнято рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт в обгрунтування вимог апеляційної скарги посилається на ті ж норми права та обставини, що і при поданні позовної заяви.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 надавав до митного оформлення митну декларацію 25UA2091800567204 від 28.07.2025 в якій задекларував товар: «Автобус, бувший у використанні, призначений для використання на дорогах загального користування, марка: VOLKSWAGEN, модель: CRAFTER, рік випуску – 2013, модельний рік - 2013, дата введення в експлуатацію – 25.06.2013, № кузова: НОМЕР_1 , № двигуна: невизначений, двигун – дизель, об`єм – 1968см3, колісна формула – 4x2, місць включаючи водія – 21, країна походження: Європейський союз(EU).» згідно з описом наведеним в графі 31 митної декларації.
На підтвердження заявленого рівня складових митної вартості товарів позивач надав митному органу наступні документи, що підтверджується у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленню випуску чи пропуску транспортних засобів №UA209180/2025/001050: 
- Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) БН від 22.07.2025;
- Декларація про походження товару (Declaration of origin) БН від 22.07.2025;
- Статус особи, яка подає митну декларацію 2;
- Загальна декларація прибуття 25UA141000818575ZА від 24.07.2025;
- Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу PC/AAL №1235551 від 23.07.2025;
- Договір про надання послуг митного брокера БН від 28.07.2025;
- Інші некласифіковані документи «фото» від 28.07.2025;
- інші некласифіковані документи «цінова інформація» від 28.07.2025;
- Копія митної декларації країни відправлення 25PL401010000590B23 від 27.07.2025;
- Сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу №UA.018.021085-25 від 24.07.2025;
- Паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України КВ 025777 від 11.12.1998;
Відповідач прийняв Рішення про коригування митної вартості № UA20900/2025/000313/2 від 07.08.2025 у гр. 33 якого вказані наступні підстави: 
«Касові або товарні чеки до митного оформлення не подавалась (ч.1 ст.368 МКУ), документи щодо оплати товару до митного оформлення не подавалися. До митного оформлення подано цінову інформацію в якій як продавець зазначений ARTUR з вказанням номеру телефону 608 294 688 що належить компанії Transexpress, маркування даного підприємства наявне на транспортному засобі, проте в фактурі як продавець зазначена Beata Kusowska, також в фактурі не вказано в який спосіб здійснюється оплата. В експортній декларації 25PL401010000S90B3 від 23.07.2025 як експортер зазначений VOLODYMYR TSYMBALA. 
Стосовно проведених консультацій та джерела для коригування митної вартості зазначено наступне: «проведено консультацію з приводу обрання методу визначення митної вартості. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Джерелом для коригування митної вартості товару слугувала МД № 24UA204080011769U0 від 13.03.2024 де митна вартість товару зі схожими характеристиками становить 120 939.74 Польських злотих.» 
Відповідач прийняв картку відмови №UA209180/2025/001050, а позивач на підставі положення ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України подав ВМД ІМ 40 ДЕ 25UA209180059598U5 згідно з якою додатково нараховано 275 319,84 грн митних платежів (10% мита за кодом 121 на загальну вартість 86 037.45 грн та 20% ПДВ за кодом 128 на загальну вартість 189 282.39 грн).
Позивач не погоджуючись з такими діями відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.
Розділ ІІІ МК України регулює питання митної вартості товарів та методи її визначення.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до ст.49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно із ч.1 ст.51 МК України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (ч.2 ст.52 МК України).
Як визначено ч.ч.1 і 2 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч.3 ст.54 МК України).
Згідно п.1 ч.4 ст.54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (ч.6 ст.54 МК України).
Наведені норми МК України вказують на те, що законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою визначається правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.
Відповідно до ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч.2 ст.53 МК України).
Згідно 3 ст.53 МК України що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Із наведених положень випливає, що митний орган має право відійти від наведених законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно п.2 ч.5 ст.54 МК України митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Отже, праву митного органу на витребування додаткових документів передує його обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.
Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Згідно ч.5 ст.58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Перелік витрат, які додаються при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, визначено у частині десятій статті 58 МК України.
Як обумовлено ч.3 ст.57 МК України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
За правилами, встановленими ч.ч.4-8 ст.57 МК України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Уповноважена особа позивача для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару подала до митного органу ряд документів та застосувала перший метод визначення митної вартості за ціною договору.
На переконання митного органу, існують розбіжності та невідповідності у поданих до митного оформлення документах, з чим погодився суд першої інстанції
Проте, апеляційний суд із такими доводами митного органу та аргументами суду першої інстанції не погоджується з таких підстав.
Дослідивши подані декларантом згідно із ч.2 ст.53 МК України документи, які подавалися із митною декларацією, колегія судів приходить до переконання про те, що такі документально підтверджують складові митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а сумніви митного органу щодо заявленої митної вартості є безпідставними.
На підтвердження заявленого рівня складових митної вартості товарів позивач надав митному органу наступні документи: – Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) БН від 22.07.2025 – Декларація про походження товару (Declaration of origin) БН від 22.07.2025 – Статус особи, яка подає митну декларацію 2 – Загальна декларація прибуття 25UA141000818575ZА від 24.07.2025 – Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу PC/AAL №1235551 від 23.07.2025 – Договір про надання послуг митного брокера БН від 28.07.2025 – Інші некласифіковані документи «фото» від 28.07.2025; «цінова інформація» від 28.07.2025; – Копія митної декларації країни відправлення 25PL401010000590B23 від 27.07.2025; – Сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу №UA.018.021085-25 від 24.07.2025 – Паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України КВ 025777 від 11.12.1998 
На підтвердження фактурної вартості товару позивач надав: Договір купівлі-продажу від 22.07.2025 (який також є і рахунком-фактурою). 
Згідно із рахунком-фактурою б/н від 22.07.2025 року ціна автомобіля, що позивач придбав та ввозив на територію України становить 45 000,00 Польських злотих. Скаржник придбав у продавця Beata Kusowska автомобіль. У п. 3 цього договору сторони визначили ціну автомобіля, однак не визначили порядок оплати фактурної вартості автомобіля.
Стосовно зауваження митниці щодо рахунку-фактури та оплати вартості товару суд апеляційної інстанції погоджується із твердженнями скаржника та зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 53 МК України документами, що підтверджують митну вартість, є рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа, а також - за наявності оплати - банківські платіжні документи (п. 4 ч. 2 ст. 53). У цій справі позивач за Договором купівлі-продажу від 22.07.2025 (який одночасно є рахунком-фактурою) придбав автомобіль у Beata Kusowska. Договір визначає ціну, але не порядок її оплати. 
Позивач зазначав, що фактурну вартість ще не сплачено, тому банківські документи до митниці не подавались. При цьому зверталася особлива увага на норму, що міститься в п. 4 ч. 2 ст. 53 МК України, згідно якої декларант може надати до митного оформлення банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, якщо відповідний рахунок сплачено. Тобто банківські платіжні документи надаються лише тоді, якщо рахунок сплачений на момент митного оформлення. 
Водночас позивач подав інвойс, що містить усі необхідні числові дані митної вартості. Відсутність платіжних документів за наявності інших документів, передбачених ч. 2 ст. 53 МК України, не свідчить про непідтвердження митної вартості. 
Факт несплати чи неналежної оплати товару (як порушення господарського зобов`язання) не впливає на можливість митного органу перевірити складові митної вартості. 
Стосовно зауваження митниці про те, що в ціновій інформації зазначено ім`я ARTUR, а в інвойсі - Beata Kusowska, то таке є формальним і не впливає на можливість визначення митної вартості. Митний орган жодним чином не обґрунтував, як така розбіжність може породжувати сумніви в заявленому розмірі митної вартості. 
Також, суд апеляційної інстанції погоджується із доводами апеляційної скарги в частині твердження про те, що подана цінова пропозиція є документом, що підтверджує числові значення складових митної вартості згідно з ч. 2 ст. 53 МК України. Зауваження щодо відсутності в інвойсі способу оплати також є безпідставним, оскільки порядок розрахунків визначається сторонами договору й не впливає на можливість митниці встановити митну вартість товару.
Стосовно недоліків експортної декларації суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач у позовній заяві та апеляційній скарзі обґрунтовано звертає увагу на безпідставність відповідного зауваження митного органу. Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення митного органу, відповідач фактично лише констатував, що в експортній декларації № 25PL401010000S90B3 від 23.07.2025 експортером зазначено VOLODYMYR TSYMBALA, однак жодним чином не обґрунтувала, яким саме чином зазначена обставина впливає на можливість визначення митної вартості товару або свідчить про недостовірність заявлених декларантом відомостей.
Разом з тим колегія суддів враховує, що експортна декларація не належить до переліку обов`язкових документів, які декларант зобов`язаний подавати для митного оформлення. Експортна декларація надається виключно в тому випадку, якщо документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів (п. 7 ч. 3 ст. 53 МК України).
Водночас у спірних правовідносинах недоліки, які виявив митний орган, жодним чином не стосуються числових значень складових митної вартості товару та не впливають на можливість їх перевірки. За таких обставин посилання митниці на наведені обставини не може вважатися належним та достатнім обґрунтуванням для сумнівів у достовірності заявленої митної вартості.
Колегія суддів встановила, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, послався, зокрема, на відсутність у договорі умов оплати та на різницю між ціною автомобіля, зазначеною в інвойсі (45000 польських злотих), і ціною, вказаною у ціновій пропозиції (49000 польських злотих), вважаючи ці обставини такими, що мають значення для перевірки заявленої митної вартості.
Водночас зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості вбачається, що митний орган не посилався на зазначену різницю в цінах як на підставу виникнення сумнівів у достовірності митної вартості та не використовував її як мотив для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості.
За таких обставин суд першої інстанції, фактично поклавши в основу свого рішення обставини, які не були зазначені митним органом як підстави для коригування митної вартості, вийшов за межі мотивів оскаржуваного рішення, що є недопустимим. Отже, наведені судом першої інстанції обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову.
Стосовно банківських платіжних документів, колегія суддів зазначає, що обов`язок подання таких виникає лише у разі фактичної сплати відповідного рахунку. Це відповідає нормі, що міститься в п. 4 ч. 2 ст. 53 МК України, згідно якої декларант може надати до митного оформлення банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, якщо відповідний рахунок сплачено.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що митний орган не виконав обов`язку щодо зазначення конкретних обставин, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а вказані відповідачем сумніви не можна визнати обґрунтованими, позаяк суду не надані докази того, що подані декларантом документи містять розбіжності, у них наявні ознаки підробки або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що підлягає сплаті за цей товар.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів відсутнє належне обґрунтування того, що виявлені митним органом розбіжності впливають на митну вартість товарів.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення у даному випадку не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару, і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Таким чином, оспорюване рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, порушує права та законні інтереси позивача, а тому підлягає скасуванню.

Враховуючи дані обставини колегія суддів вважає, що винесене судом першої інстанції рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимоги, є необґрунтованим.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено, що за подання позову та апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір на суму 4845,64 грн (2202,56+2643,08).

Оскільки суд апеляційної інстанції за результатами розгляду даної справи дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям постанови про задоволення позову, керуючись статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 4845,64 грн.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року у справі № 380/18088/25 скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення – задовольнити.
Визнати протиправним і скасувати Рішення про коригування митної вартості товару № UA209000/2025/000313/2 від 07.08.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Львівської митниці (ЄДРПОУ 43971343) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплаченого судового збору в сумі 4845,64 грн..
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук