ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний №331/3311/25    Головуючий в 1 інст.Каретник Ю.М. 
Провадження №33/807/126/26     Доповідач в 2 інст.Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року     місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою захисника останнього – адвоката Рогозіна О.В. на постанову Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 20 червня 2025 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, 
звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з постановою суду, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №340687, складеного 24 травня 2025 року, 24 травня 2025 року о 21:32, м.Запоріжжя, вулиця Першотравнева, 33А, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем ВАЗ 2103, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу Alkotest Drager 6820, тест 2603, проба позитивна 1,46 ‰, з результатом водій згоден. Від керування відсторонений, про повторність попереджений. Автомобіль залишено на місці зупинки без порушення ПДР та не створювало перешкоди для інших учасників дорожнього руху, чим порушив п.2.9.а ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник – адвокат Рогозін О.В. просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
В разі, якщо суд прийде до висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, накласти на останнього стягнення у виді штрафу, без позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік. 

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що результати огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу Drager 6820 є недопустимим доказом, оскільки з матеріалів справи убачається, що алкотестер 6820, яким проводився огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, проходив останню калібровку - 22 жовтня 2024 року, в той час, як згідно з Інструкцією необхідно проводити калібрування алкотестера Drager 6820 з періодичністю «кожні шість місяців».
Сторона захисту вважає, що, оскільки, при проведенні огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння було застосовано прилад Драгер з порушеним терміном калібрування, встановленим заводом-виробником, то його результати є недостовірними, а тому такий доказ є недопустимим.
Посилається на відсутність в матеріалах справи свідоцтва про калібрування засобу вимірювальної техніки «Drager Alcotest 6820».
Зауважує, що в протоколі не вказується чіткий перелік доказів, що до нього додаються, що є порушенням вимог Інструкції.
Сторона захисту звертає увагу на те, що ОСОБА_1 з 23 травня 2023 року перебуває на службі у Збройних Силах України, є учасником бойових дій, протягом 2024-2025 років брав безпосередню участь у здійсненні заходів по захисту Батьківщини, та на час розгляду справи займає посаду водія.
Зауважує, що позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами строк на 1 рік, фактично призведе до неможливості виконання конституційного обов`язку щодо захисту Держави, тому на думку сторони захисту, до ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.
Вважає, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення та сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні.

30 червня 2025 року на адресу апеляційного суду захисником-адвокатом Рогозіним О.В. подано клопотання про зупинення провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП до його звільнення з військової служби. 
Зазначене клопотання захисника-адвоката не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Так, за змістом положень ст.294 КУпАП, участь в апеляційному розгляді осіб – учасників провадження у справі про адміністративне правопорушення не є обов`язковою.
Апеляційний суд враховує те, що справа про адміністративне правопорушення може бути розглянута без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у разі, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Крім того, відповідно до вимог частини 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.
У листі Верховного Суду від 04 грудня 2025 року №718/0/158-25, який адресований апеляційним та місцевим судам загальної юрисдикції, зазначено, що зупинення розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст..130 КУпАП, у зв`язку з перебуванням осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, на військовій службі, можливе лише після внесення відповідних змін до КУпАП.
У зв`язку з наведеним, передбачених законом підстав для зупинення провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката Рогозіна О.В. у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП не убачається.

В судове засідання, призначене на 20 лютого 2026 року, ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Рогозін О.В. не з`явилися, про день та час судового засідання повідомлялися своєчасно та належним чином, причини неявки до суду апеляційної інстанції не повідомили, клопотань про відкладення судового засідання від сторони захисту не надходило.
Суд апеляційної інстанції неодноразово відкладав апеляційний розгляд справи задля виклику  ОСОБА_1 , останній викликався до суду шляхом направлення судових повісток за адресою, вказаною працівником поліції у протоколі зі слів ОСОБА_1 , та стороною захисту при поданні апеляційної скарги, а також за допомогою SMS – повідомлень за номером телефону, вказаному в рапорті працівника поліції, згідно з відповідними довідками у додатку «Viber» судові повістки є доставленими, крім судової повістки на судове засідання, призначене на 20 лютого 2026 року, також здійснено відповідне оголошення на сайті Судової влади України.
Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність  ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції враховує практику Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 23 серпня 2018 року у справі №11-237сап18, згідно з якою, право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката, встановлене ч.1 ст.268 та ч.6 ст.294 КУпАП, не є абсолютним.
Верховним Судом в п.34 постанови від 12 березня 2019 року по справі №910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.
Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (Заява №3236/03, п.41) від 03 квітня 2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження».
Суд не зобов`язаний сам з`ясовувати причини неявки належно сповіщених учасників справи, оскільки обов`язок повідомити про ці причини і надати докази поважності неявки покладається на учасників справи.
Судом апеляційної інстанції було вжито всіх можливих заходів для повідомлення  ОСОБА_1 та забезпечення його права на особисту участь під час апеляційного розгляду справи, проте останній, долею своєї справи не цікавиться, доказів об`єктивної неможливості взяти участь у апеляційному розгляді, зокрема і в режимі відео конференції, суду не надав. 
В свою чергу, подальше відкладення апеляційного розгляду через неявку  ОСОБА_1  та його захисника може затягнути цей розгляд на невизначений час.
З урахуванням викладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу без участі  ОСОБА_1 та його захисника, що узгоджується з положеннями ст.294 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При апеляційному розгляді встановлено таке.
Висновки суду щодо наявності в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП (порушення вимог п.2.9 «а» ПДР України), засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1  судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.
Винуватість  ОСОБА_1  у порушенні вимог п.2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст..130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена відомостями, що містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення від 24 травня 2025 року серії ЕПР1 №340687, відповідно до якого, 24 травня 2025 року о 21:32, м.Запоріжжя, вулиця Першотравнева, 33А, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем ВАЗ 2103, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу Alkotest Drager 6820, тест 2603, проба позитивна 1,46 ‰, з результатом водій згоден. Від керування відсторонений, про повторність попереджений. Автомобіль залишено на місці зупинки, без порушення ПДР та не створювало перешкоди для інших учасників дорожнього руху, чим порушив п.2.9.а ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП;
- у довідці старшого інспектора з од ВАП УПП в Запорізькій області ДПП майора поліції Решетник Н. про відсутність повторності у ОСОБА_1 за ст.130 КУпАП та отримання останнім посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 03 травня 2022 року;
- у роздруківці тесту газоаналізатору Alcotest 6820, тест №2603, проведений 24 травня 2025 року о 21-53 годині, результат тесту 1,46‰;
- у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено, що огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, за допомогою Alcotest Drager 6820, результат огляду на стан сп`яніння – 1,46‰. Під час проведення огляду поліцейський застосовував технічні засоби відеозапису, який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення, відеозапис здійснювався за допомогою бодікамер №474266, 474981;
- у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП «ОКЗНПД та СЗХ» ЗОР від 24 травня 2025 року;
- у письмових поясненнях ОСОБА_1 від 24 травня 2025 року, згідно з якими, останній зазначає про те, що забрав транспортний засіб з автомайстерні побратима, що загинув, напередодні випив 3 л пива, знаходиться в адекватному стані і при пам`яті, вину визнає;
- відеозаписом події, який узгоджується із обставинами, вказаними в протоколі та долучених до нього матеріалах.
Вказані докази узгоджуються з відомостями, викладеними в рапорті інспектора взводу 2 роти 2 батальйону4 УПП в Запорізькій області ДПП старшого лейтенанта поліції Цепіновського О., згідно з яким, 24 травня 2025 року під час несення служби о 21-32 годині в м.Запоріжжі по вул.Першотравнева біля будинку №33-а за порушення ПДР було зупинено транспортний засіб ВАЗ-2103, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який є діючим військовослужбовцем певної військової частини, перебуває у відпустці. Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: порушення мови, тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота. ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного приладу газоаналізатор Alcotest Drager 6820, на що ОСОБА_1 погодився. Результат позитивний – 1,46 ‰, тест №2603. З результатом згоден. Дана подія фіксувалась на нагрудний відеореєстратор Motorola Solutions VB400 №474266, 474981. На ОСОБА_1 було складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП серії ЕПР1 №340687. Посвідчення водія не вилучалось, пред`явив в за стосунку «ДІЯ», тимчасовий дозвіл не видавався. Про повторність попереджений, від керування відсторонено шляхом паркування транспортного засобу без порушень ПДР. 
Зазначені докази у їх сукупності підтверджують те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ст..130 КУпАП (порушення вимог п.2.9 «а» ПДР України) при викладених в постанові суду обставинах.
Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на досліджених доказах, які є належними і допустимими.
Згідно з оскаржуваною постановою,  ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, але надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі у зв`язку з перебуванням на військовій службі, пояснення, надані під час складання протоколу, підтримав.
На думку апеляційного суду, доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильності висновків суду першої інстанції в частині доведеності вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, не спростовують.
Доводи захисника-адвоката Рогозіна О.В. про те, що при проведенні його огляду на стан сп`яніння було застосовано прилад Драгер з порушеним терміном калібрування, встановленим заводом-виробником, то його результати є недостовірними, а тому такий доказ є недопустимим, є безпідставними з огляду на таке.
З наявного в матеріалах справи відеозапису та інших матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу проходив огляд за допомогою технічного приладу Alcotest 6820. 
Відповідно до чеку про результат тестування на алкоголь, останнє калібрування вказаного технічного приладу було проведено 22 жовтня 2024 року.
Відповідно до Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747, міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки "Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається", становить 1 рік, що підтверджує відповідність застосованого технічного приладу встановленим вимогам стандартизації, метрології та сертифікації, і відповідно можливість його використання для проведення огляду з метою виявлення перебування особи у стані алкогольного сп`яніння. Відомостей про те, що цих вимог в цьому випадку не дотримано, в матеріалах справи немає. 
Перед проходженням огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не заявляв вимоги про надання йому сертифікату відповідності технічного пристрою, як це передбачено відповідною Інструкцією. 

Доводи сторони захисту щодо того, що відсутні докази належного калібрування приладу Drager Alcotest 6820, суд вважає безпідставними, оскільки, відповідно до п.5 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, поліцейський надає особі, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки лише на її вимогу.
Відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції підтверджується, що ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу не вимагав надати йому сертифікат про повірку приладу Drager Alcotest, за допомогою якого проведено його огляд, тощо.
В свою чергу, зазначеною вище Інструкцією не передбачено обов`язкового долучення працівником поліції до протоколу сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки.

Доводи сторони захисту про відсутність чіткого переліку доказів, що додані до протоколу, є безпідставними та, крім того, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Як убачається з п.11 протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №340687 від 24 травня 2025 року, до протоколу додаються:рапорт поліцейського, акт огляду на стан сп`яніння, інші матеріали справи. 
Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що рапорт працівника поліції не може бути доказом в справі, також на думку суду апеляційної інстанції є безпідставними, оскільки вказаний вище рапорт працівника поліції не є єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення. Цей рапорт узгоджується з іншими доказами.

Відповідаючи на доводи сторони захисту про те, що позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами на строк 1 рік фактично призведе до неможливості виконання ним конституційного обов`язку щодо захисту Держави, тому на думку сторони захисту, до ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке. 
Відповідно до вимог ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ч.4 ст.30 КУпАП, позбавлення права керування засобами транспорту не може застосовуватись до осіб, які користуються цими засобами в зв`язку з інвалідністю, за винятком випадків керування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у разі невиконання вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, залишення на порушення вимог встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, учасниками якої вони є, ухилення від огляду на наявність алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Санкція ч. 1 ст. 130КУпАП передбачає накладення на порушників адміністративного стягнення у виді штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
При цьому санкція цієї норми закону є безальтернативною. 
У рішенні Суду в справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи користується автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізує своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Діяння, які кваліфікуються за ст.130 КУпАП, є найбільш серйозним правопорушенням з правопорушень на транспорті. 
Законодавством України про адміністративні правопорушення не передбачено можливості накладення на особу, яка вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, іншого стягнення, ніж передбачене санкцією цієї статті, або не накладення вказаного стягнення.
Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, якихось істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не вбачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.
Об`єктивних даних, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення та інші адміністративні матеріали складені не уповноваженими особами, в матеріалах справи немає.
Всі докази, додані до протоколу, узгоджуються між собою та істотних суперечностей не мають.
Достовірність цих доказів апелянтом у встановленому законом порядку не спростовано.
Вина ОСОБА_1 підтверджується як відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення, так і доданими до протоколу доказами, які дослідив суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог закону при розгляді цієї справи, в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам правильну оцінку.
Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП, та є належним чином вмотивованою.
При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.
Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу захисника-адвоката Рогозіна О.В. залишити без задоволення. 
Постанову Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 20 червня 2025 року щодо ОСОБА_1  за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду      С.В. Дадашева

Дата документу  Справа № 331/3311/25