Справа № 496/8416/25
Провадження № 2-а/496/5/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року  Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Буран В.М.,
за участю: секретаря – Агаджанян Д.Х.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного (письмового) провадження в м. Біляївка Одеської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення та припинення провадження у справі,-

В С Т А Н О В И В:
До Біляївського районного суду Одеської області в системі «Електронний суд» звернувся представник позивача Ціко І.В. з адміністративним позовом в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову № R245918 від 12.12.2025р. по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою на нього накладено адміністративний штраф у розмірі 17 000 грн.
Позов обґрунтовано тим, що постановою начальника ТВО ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 № R245918, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. за те, що: за результатом вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлено, що ОСОБА_1 , не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці (ст.22 ЗУ “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”), чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Враховуючи, що громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 ст. 210-1 КУпАП накладено штраф у сумі 17 000 грн.
В порушення вимог ст. 283 КУпАП зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення постанова не містить конкретний опис обставин, встановлених під час розгляду справи, що стосується обов`язкову вимогу зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, то нормативні акти наведені у Постанові суперечать фактичним обставинам, так: ОСОБА_1 ставиться в провину порушення ст. 22 ЗУ “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, яка містить 6 частин, кожна з яких має підпункти;
У постанові від 12.12.2025р. зазначено, що ОСОБА_1 не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 у строк та місце, зазначені в повістці. У постанові не зазначено саме дата повістки, як і не зазначено дату, час і до якого саме ТЦК та СП необхідно було прибути ОСОБА_1 .
У постанові від 12.12.2025р. відсутні дані про те, у який саме спосіб повістка адресована ОСОБА_1 було спрямовано на його адресу або вручена особисто ОСОБА_1 при цьому ОСОБА_1 має постійну адресу проживання: АДРЕСА_1 та стверджує, що на його адресу не приходила впродовж 2024-2025р. ніяких повісток від ІНФОРМАЦІЯ_4 так і інших ІНФОРМАЦІЯ_4 , він регулярно відвідує поштове відділення АТ “Укрпошта” № 67668 для отримання посилок інтернет магазинів “ ІНФОРМАЦІЯ_5 ”, “ ІНФОРМАЦІЯ_6 ”, але повісток від ІНФОРМАЦІЯ_4 на його адресу не надходило.
ОСОБА_1 пояснює, що на початку грудня 2025р. в його телефоні у мобільному застосунку “Резерв+” з`явилось повідомлення, що ІНФОРМАЦІЯ_4 звернулось до Національної поліції України з приводу доставлення його до ІНФОРМАЦІЯ_4 для складення адміністративного протоколу за не прибуття за повісткою до ТЦК та СП. Після чого, ОСОБА_1 через мобільний застосунок “Резерв+” звернувся до ТЦК та СП з заявою про розгляд справи, сподіваючись, що під час розгляду справи буде з`ясовано, що на його адресу ніяких повісток не надходило. Проте отримав через застосунок “Резерв+” повідомлення про штраф у розмірі 17 000грн. та повідомлення про те, що він не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК. Позивач ОСОБА_1 повідомляє, що вчасно оновив данні через мобільний застосунок “Резерв +”, що підтверджується відповідними скрин-шотами екрану.
Представник позивача зазначає, що виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1) (пункт 28 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постаново Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (надалі - Порядок № 560)).
Під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським (пункт 40 Порядку № 560).
У разі вручення повістки належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу є:
1)особистий підпис про отримання повістки,
2)відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки (пункт 41 Порядку № 560).
Отже, особистий підпис про отримання повістки є один з способів підтвердження вручення повістки або ознайомлення з її змістом. Відеозапис є альтернативним способом доведення, якщо особистий підпис відсутній або виникає спір щодо особи, яка поставила підпис на повістці.
Таким чином, Постанова від 12.12.2025р. не містить відомостей щодо вручення повістки Позивачу.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 513/899/16-а. Отже, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
На підставі викладеного, позивач не погоджується із зазначеною Постановою ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , вважає себе невинним, просить постанову № R245918 від 12.12.2025р. скасувати, адмінистративне провадження відносно нього припинити.
Ухвалою суду від 20.01.2026 року відкрито спрощене (письмове) провадження у справі з викликом учасників по справі в порядку письмового провадження. Відповідачу було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву в порядку ст. 261 КАС України з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. 
Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з судовою повісткою 22.01.206 року було надіслано на адресу відповідача. Відповідно відмітки на поштовому повідомленні, яке повернулось на адресу суд, ухвала та судова повістка були вручені адресату під особистий підпис відповідальної особи 28.01.2026 року. 
Також, відповідно довідки про доставлення судової повістки та ухвали суду про відкриття провадження до електронного кабінету ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказані документи було доставлено 22.01.206 року. 
Від представника позивача надійшла заява про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали.
Відповідно ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно ч. 5, 6 ст. 162 КАС України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
В порядку ч. 1 ст. 261 КАС України, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов, який розглядається в порядку спрощеного провадження. 
Відповідно ч. 5, 6 ст. 18 КАС України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.
Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 127 КАС України, днем вручення повістки вважається, день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.
Протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання в Електронному кабінеті відповідача ухвали про відкриття провадження у справі та повістки, відзив до суду не надійшов, тому суд, з урахуванням належного сповіщення відповідача про розгляд справи, розглядає справу за наявними матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.
Як вбачається з матерів справи, постановою № R245918 від 12.12.2025р. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було накладено адміністративний штраф у розмірі 17 000 грн.
За змістом постанови ОСОБА_1 не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці (ст.22 ЗУ “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”), чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Частина 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період. 
Отже, вбачається, що ця частина статті є банкетною та містить посилання на інші нормативно-правові акти
В постанові є посилання на ст. 22 ЗУ “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, без визначення її частини. Проте, ст. 22 Закону, в редакції, що діяла на момент винесення постанови від 12.12.2025 року, містить 6 частин.
Отже, постанова № R245918 від 12.12.2025р. в порушення ст. 283 КУпАП не містить точного опису обставин, установлених під час розгляду справи та зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.
Виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1) (пункт 28 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постаново Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (надалі - Порядок № 560)). Під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським (пункт 40 Порядку № 560). У разі вручення повістки належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу є: 1)особистий підпис про отримання повістки, 2)відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки (пункт 41 Порядку № 560). Отже, особистий підпис про отримання повістки є один з способів підтвердження вручення повістки або ознайомлення з її змістом. Відеозапис є альтернативним способом доведення, якщо особистий підпис відсутній або виникає спір щодо особи, яка поставила підпис на повістці. 
Відповідач не подав відзив та не спростував твердження позивача про те, що його не було викликано до ТЦК та СП належим чином.
Разом з тим, відповідно до ст. 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами. При цьому Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.
Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення інспектор зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.
Разом з тим, пункт 1 статті 247 КУпАП вказує на те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.ст. 75,76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд звертає увагу, що про процесуальний обов`язок відповідача, передбачений частиною 2 статті 77 КАС України, щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч.1ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Тобто, вказані норми, свідчать про те, що саме на відповідача, як на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доказування в адміністративних справах.
В даному випадку відповідачем на підтвердження винесеної постанови, до суду не надано жодного належного доказу, в тому числі відзиву, що в порядку ч. 4 ст. 159 КАС України свідчить про визнання позову.
Відповідно до п.3 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
За таких обставин та враховуючи наявні у справі докази, суд прийшов до висновку, про скасування постанови, а справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутності складу про адміністративне правопорушення. 
Представник позивача просить стягнути з відповідача 10 000 грн витрат, пов`язаних із залученням адвоката, а також сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн.
На підтвердження понесених витрат суду надано: ордер адвоката, свідоцтво адвоката, договір про надання правничої допомоги № 0812/01/25, акт приймання-передачі наданої правничої допомоги до Договору від 05.12.2025р. № 0512/01/25, платіжну інструкцію ПАТ КБ «Приват банк» про сплату судового збору у розмірі 968,96 грн.
Згідно ч.1,3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.
За змістом пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Враховуючи відсутність документально підтвердження понесених витрат у розмірі 10 000 грн. на залучення адвоката, а саме квитанції до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, в цій частині суд відмовляє.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
В порядку розподілу судових витрати необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 968,96 гривень.
Керуючись ст.ст.9, 33, 121-3, 247, 251, 268, 280 КУпАП, ст.ст. 72-77, 79, 139, 241-243, 244-246, 250, 286 КАС України, -

УХВАЛИВ :
Адміністративний позов ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , до ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення та припинення провадження у справі – задовольнити частково.
Скасувати постанову № R245918 від 12.12.2025р. по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою на нього накладено адміністративний штраф у розмірі 17 000 грн.
Провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 968,96 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 06 березня 2026 року, з урахуванням навантаження на склад суду, яке пов`язано з тим, що від штатної кількості – 11 суддів, зараз здійснюють правосуддя тільки - 6, недостатня кількість суддів, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ, введенням воєнного стану, обумовлює збільшення строку виготовлення повного тексту рішення суду, оскільки показники навантаження перевищують нормативні у 8 разів, передачі справ 2-х інших суддів, суд першої інстанції позбавлений можливості дотримання строків, передбачених національним законодавством.
З урахуванням рекомендованих Вищою радою правосуддя показників, ДСА України зробила розрахунок необхідної кількості суддів для здійснення ефективного правосуддя, яка суттєво перевищує кількість суддів визначену рішенням ВРП від 24 серпня 2023 р. 852/0/15/ - 23. Згідно розрахунків ДСА України, чисельність суддів Біляївського районного суду Одеської області, з урахуванням рівня навантаження, має складати 47 осіб. Зараз штатна кількість – 11 суддів, фактично здійснюють правосуддя тільки – 6 суддів.

Суддя:          Буран В.М.