ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

13 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 333/10754/25 (Тучкова С.С., м. Запоріжжя)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),
суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А., 
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 січня 2026 року у справі №333/10754/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, - 

ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 11 листопада 2025 року звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому, просить визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №R177601 від 05.11.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн, провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. 
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05.11.2025 року №R177601 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці (ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію») є протиправною. 
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 січня 2026 року у справі №333/10754/25 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем було дотримано процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення. Факт вчинення позивачем правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Доводи позивача не спростовують наявність обставин що підтверджують вчинення правопорушення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його в апеляційному порядку, з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції не врахував те, що позивач з 20 по 30 жовтня перебував на лікарняному, а отже його обов`язок по прибуттю до ТЦК протягом 7 календарних днів виник у нього 30 жовтня 2025 року та закінчився 06 листопада 2025 року. 
Отже його притягнення до адміністративної відповідальності 05 листопада 2025 року є передчасним. 
Оскаржена постанова не містить час та дату порушення позивачем правил військового обліку. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №R177601 від 05.11.2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, і накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 гривень (а.с.13).
За змістом оскаржуваної постанови, 04.11.2025 року через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він зазначив, що не оспорює допущене правопорушення та згоден на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності. За результатами вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлено, що ОСОБА_1 не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці (ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»), чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Враховуючи, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП постановлено накласти на нього штраф у сумі 17000,00 грн. 
Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 210 КУпАП Порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Згідно з Законом України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на теперішній час.
Судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини.
Так, згідно з позовом позивачем було отримано повістку №5152101 про виклик його до Комунарського районного у місті Запоріжжі ТЦК 27.1.2025 року о 10.00 (а.с. 9). 
Однак у визначений у повістці строк до відповідача не прибув.
Згідно з інформаційної довідки з електронної системи охорони здоров`я позивач перебував на лікарняному з 20.10.2025 року по 30.10.2025 року (а.с. 10).
27.01.2025 року позивач повідомив відповідача про неможливість його явки шляхом направлення заяви про причини не прибуття (а.с. 11). 
Згідно з постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №R177601 від 05.11.2025 року ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, і накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн. Згідно з цією постановою встановлено, що позивач «не прибув за викликом ТЦК та СП у строк та місце, зазначені у повістці» (а.с.41) 
Крім того, за змістом оскаржуваної постанови, 04.11.2025 року через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він зазначив, що не оспорює допущене правопорушення та згоден на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності. 
Отже враховуючи зазначені норми права та обставини справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність оскарженого рішення відповідача та відсутності підстав для задоволення позову.
Проте, не погоджуючись зазначеним висновком суду першої інстанції позивач посилається на те, що він з 20 по 30 жовтня перебував на лікарняному, а отже його обов`язок по прибуттю до ТЦК протягом 7 календарних днів виник у нього 30 жовтня 2025 року та закінчився 06 листопада 2025 року. Тому притягнення його до адміністративної відповідальності 05 листопада 2025 року є передчасним. 
Зазначені доводи позивача колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.
Так, відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).
У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів. 
Отже аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що відлік строку для повідомлення територіального центру комплектування та соціальної підтримки обраховується від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а враховуючи те, що позивач згідно з даними повістки повинен був з`явитися до відповідача 27.10.2025 року, то цей семиденний строк закінчився 03 листопада 2025 року.
Отже прийняття відповідачем оскарженої постанови після його закінчення, а саме 05.11.2025 року не є передчасним.
Крім того, на думку колегії суддів не є такими, що впливають на правильність оскарженої постанова посилання позивача на те, що в ній відсутній час та дата порушення позивачем правил військового обліку, оскільки згідно з текстом цієї постанови відповідач пов`язує порушення позивачем законодавства у зв`язку з неявкою до ТЦК СП у строк та місце зазначені в повістці, а отже 27.10.2025 року о 9.00. Зазначені обставини сторонами не оспорюються. 
З огляду на ці обставини, колегія суддів вважає, що позивач порушив правила військового обліку, та в його діях наявний складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП. 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову. 
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Зазначений обов`язок відповідач виконав. 
Всі інші аргументи апеляційної скарги не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновок суду про наявність підстав для відмови у задоволенні позову. 
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 січня 2026 року у справі №333/10754/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 13 квітня 2026 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко 

суддя С.М. Іванов 

суддя В.А. Шальєва