П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 366/3831/25
Провадження № 3/366/99/25

07.01.2026 року          смт. Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Гончарук О.П., 
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
розглянувши в закритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення

В С Т А Н О В И Л А:
01.12.2025 року до Іванківського районного суду Київської області надійшли матеріали зазначеної справи про адміністративне правопорушення.
Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії НГУ № 093824 від 19.11.2025 року: 
18.11.2025 року близько 13 год. 00 хв., військовослужбовець ОСОБА_1 , перебував у місці тимчасової дислокації підрозділу в ймовірному стані алкогольного сп`яніння. Солдата ОСОБА_1 було доставлено до Іванківської ЦРЛ, де працівниками медичного закладу було проведено обстеження та встановлено факт алкогольного сп`яніння (проба позитивна 0,539 % проміле), чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 проти обставин, які наведені у протоколі про адміністративне правопорушення не заперечував. Вину визнав, однак це визнання вини було лише формальним та на переконанні судді таким, що не може розцінюватись як щире каяття винного.
Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступного. 
Відповідальність за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП настає у разі розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.
Суб`єктами вчинення цього адміністративного правопорушення є військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів на території військових частин та/або військових об`єктів.
В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення, суддею встановлено, що  ОСОБА_1 є військовослужбовцем.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби  на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на території України введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 днів. 
18.04.2022 року строк дії воєнного стану продовжено до 24.08.2022 року Указом Президента України, який затверджено Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні». В подальшому, Указами Президента України воєнний стан знову продовжений.
Станом на час вчинення адміністративного правопорушення воєнний стан в Україні не скасовано. 
Згідно приписів ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З огляду на зазначене, суддя приходить до висновку, що правопорушення вчинене в умовах особливого періоду.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення з наявними в ній доказами, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення складений правильно, відомості, які у ньому відображені відповідають фактичним обставинам справи, правопорушення кваліфіковано вірно, а наявні в матеріалах справи докази є належними, допустимими і достатніми у своїй сукупності, та за принципом доказування «поза розумним сумнівом» доводять, що в діях  ОСОБА_1 є подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, а саме виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби в стані алкогольного сп`яніння, вчинене в умовах особливого періоду. 
Його вина у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується:
- протоколом про військове адміністративне правопорушення серії НГУ № 093824 від 19.11.2025 року;
- протоколом № 44 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння.
- копіями документів, які підтверджують статус правопорушника як військовослужбовця.
Суддя, у відповідності до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність, суддею не встановлено. 
Вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП тягне за собою накладення штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.
Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Обираючи вид і міру адміністративного стягнення, суддя враховує особу ОСОБА_1 який вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, що за своєю санкцією є тяжким правопорушенням, встановлений у нього стан алкогольного сп`яніння (0,539) є високим ступенем алкогольного сп`яніння, наявність якого він не оспорював. При цьому, ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який виконує службові обов`язки із захисту території та народу України та очевидно має при собі вогнепальну зброю, яка відноситься до предметів підвищеної небезпеки. Крім цього, несення служби в умовах воєнного стану вимагає більшої ретельності, при цьому на військовослужбовця покладається обов`язок забезпечення безпеки інших військових. З цього слідує висновок, що несення служби військовослужбовцем в нетверезому стані ставить під загрозу як життя та здоров`я як самого військового, який є нетверезим під час несення служби, так і інших військових, які знаходяться поруч з ним. 
За таких обставин застосування адміністративного стягнення у виді штрафу до ОСОБА_1 є недоцільним, оскільки як свідчить судова практика, такий вид стягнення не запобігає вчиненню подібних правопорушень як самими правопорушниками, так і іншими військовослужбовцями, що нівелює визначену КУпАП мету накладення адміністративного стягнення, а тому, суддя приходить до переконання, що відносно ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті в межах санкції ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, тим більше що в силу ст. 32-1 КУпАП відсутні обставини, за яких відносно нього не може бути застосований такий вид адміністративного стягнення. 
Саме такий вид адміністративного стягнення на думку судді буде достатнім та необхідним для виконання завдань КУпАП, зокрема забезпечить з боку ОСОБА_1 запобігання вчинення ним правопорушень, його виховання у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків та відповідальності перед суспільством.
Разом з цим, суддя не вбачає надмірно обтяжливих наслідків застосування до ОСОБА_1 такого виду адміністративного стягнення як арешт з утриманням на гауптвахті, оскільки останній, будучи ознайомлений зі своїми правами та обов`язками як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не надав жодних пояснень та не навів жодних відомостей, які б свідчили про те, що такий вид адміністративного стягнення буде для нього надмірно обтяжливим. Відповідно, він вирішив обрати саме такий спосіб реалізації своїх прав. 
Щодо виконання постанови в частині накладення адміністративного стягнення
Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (Далі – ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Відповідно до ст. 32-1 КУпАП арешт з утриманням на гауптвахті встановлюється і застосовується лише у виключних випадках за окремі види військових адміністративних правопорушень на строк до п`ятнадцяти діб. Арешт з утриманням на гауптвахті призначається районним, районним у місті, міським чи міськрайонним судом (суддею).
Арешт з утриманням на гауптвахті не може застосовуватися до військовослужбовців-жінок.
Згідно ч. 1 ст. 294 КУпАП Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 326 КУпАП постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про застосування адміністративного арешту та арешту з утриманням на гауптвахті виконується негайно після її винесення.
23.11.2018 року рішенням Конституційного Суду України № 10-р/2018 у справі № 1-12/2018 (3911/15) (Далі – КСУ) за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 1 ст. 294, ст. 326 КУпАП визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), втратили чинність з дня ухвалення КСУ цього Рішення, яке є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.
З огляду на викладене, необхідно зауважити, що чинний КУпАП, до якого постійно вносяться зміни за своєю суттю є законом, який поєднує норми матеріального та процесуального права, охоплює всі сфери суспільно-економічного життя і в той же час містить в собі ряд колізійних норм або норм, які не виконуються через їх недосконалість (нікчемних норм), а тому потребує системних законодавчих змін.
Крім цього, відповідно до п. 52 рішення ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» (Заява № 17888/12) від 30.10.2014 року, Суд вирішив, що затримки національних судів у розгляді апеляційних скарг щодо постанов про особливий режим позбавлення волі протягом обмеженого строку можуть викликати питання за Конвенцією, зокрема за статтею 13. Так в рішенні у справі «Мессіна проти Італії (№ 2)» (Messina v. Italy (no. 2)) Суд, визнаючи, що право на ефективний засіб юридичного захисту не було порушено лише самим недотриманням встановленого законодавством строку, дійшов висновку, що систематичне недотримання відведеного для судів десятиденного строку спричиняло значне зменшення і навіть практично зводило нанівець вплив судового перегляду постанов про спеціальний режим. Одним з чинників, які спонукали Суд до цього висновку, був обмежений період дії кожної з постанов про застосування особливого режиму (заява № 25498/94, пп. 94-96, ECHR 2000-Х; також див. рішення у справі «Енеа проти Італії» (Enea v. Italy) [ВП], заява № 74912/01, п. 73 та п. 74, ECHR 2009). Іншими словами, судовий перегляд заходу, строк дії якого на той час закінчився або майже закінчився, вважався таким, що більше не служить жодній меті.
За наведених обставин, постанова про накладення адміністративного стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті підлягає виконанню після набрання нею законної сили.

Судовий збір
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення стягується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За ч. 1 цієї статті Закону, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
У матеріалах справи відсутні документи, на підставі яких  ОСОБА_1  звільняється від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір», а тому, з нього слід стягнути встановлену суму судового збору.
Керуючись ст.ст. 23, 24, 33, 40-1, 172-20, 245, 251, 252, 280, 283-285 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1  визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.172-20 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті строком 7 (сім) діб на гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.
Строк відбування адміністративного стягнення  ОСОБА_1  обчислювати з моменту його затримання для супроводу до гауптвахти, після набрання цією постановою законної сили.
Стягнути із  ОСОБА_1  в дохід держави  судовий збір в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок). 
отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.
Постанова в частині накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту набрання нею законної сили. 
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу. 
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. 
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області 
Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Суддя     О.П. Гончарук