Справа № 445/2214/25 
провадження № 2/445/277/26 
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне) 
10 березня 2026 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кіпчарського О. М. 
секретаря судового засідання Кшемінської О.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві Львівської області цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) про зняття заборони та вилучення запису про обтяження,- 
в с т а н о в и в: 
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат - Маркін А.В., звернулася до суду із позовною заявою до Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів), в якому просить зняти заборону зареєстровану 14.12.2006 за №4219442 Золочівською державною нотаріальною конторою та вилучити запис про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. В обгрунтування позову вказує, що вона на підставі свідоцтва на право особистої власності від 21.01.1994 року, є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . З метою реєстрації та внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Рестру прав власності на нерухоме майно, 25.07.2025 року вона звернулася до ЦНАП Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області. При цьому, з`ясувалося, що реєстрації її права власності на даний будинок в Державному реєстрі речових прав є неможливою, оскільки на даний об`єкт нерухомості накладено обтяження у вигляді заборони, яка зареєстрована ще 14.12.2006 року за №4219442 Золочівською державною нотаріальною конторою. Однак, у довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна зазначено, що обтяження зареєстровані за ОСОБА_1 , проте ні ідентифікаційного коду, ні адреси будинку не вказані. Зазначена заборона не дає право позивачу на розпорядження майном, у зв`язку з чим, остання змушена звернутися в суд з даним позовом.
В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, подали заяву, в якій просили справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги підтримали.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву та/або клопотання про відкладення розгляду справи не подав.
За вказаних обставин, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.
Оцінивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення, з огляду на таке.
В силу вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями ч. 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч. 1 ст. 316, ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Як вбачається з копії свідоцтва на право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , такий належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . 
Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на прізвище ОСОБА_1 наявне обтяження у виді заборони, реєстраційним номером 4219442, зареєстроване 14.12.2006 Золочівською державною нотаріальною конторою, на підставі повідомлення, 11019, 19.03.1975 року, Золочівське відділення держбанку, об`єкт обтяження: невизначене майно, статус: жиле, коментар: Вороняки Львівська область (вул. не вказана), власник: ОСОБА_1 , дата виникнення: 20.03.1975 року.
З листа Львівського державного нотаріального архіву про надання інформації № 2113 від 06.10.2025, вбачається, що відомості щодо накладення заборони відчуження: архівна дата 10.01.2001 року Золочівською державною нотаріальною конторою на майно гр. ОСОБА_1 за даними Львівського державного нотаріального архіву - відсутні.
Також Львівським державним нотаріальним архівом повідомлено, що документи, які стали підставою для накладення заборони відчуження нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , на зберігання до архіву не передавалися.
Станом на день розгляду справи обтяження речових прав на нерухоме майно накладені та зареєстровані на майно, належне позивачу, не знято, не припинено (не вилучено) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується вищезазначеними Відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 25.07.2025.
Вищезазначені обтяження щодо належного позивачу нерухомого майна обмежують реалізацію позивачем її прав.
Відповідно до ст. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом зазначених норм та положень ст. 16 ЦК України власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності.
Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.
Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами).
Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.
З 01.01.2013 року відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав.
Відповідно до п. 74,75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868. для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.
Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон.
Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади.
У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю.

Відповідно до п.п.2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.
Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Арешти (заборони), які були накладені на підставі заяв, повідомлень, листів будь-яких підприємств, установ, організацій, банків, ухвал, рішень суду, слідчих органів, рішень виконкомів, тощо у період до 1998 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесені з паперових носіїв (алфавітних книг).
Згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 04.06.2009 щодо зняття заборони на відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, нотаріус знімає заборону щодо відчуження нерухомого майна за заявою: установи банку, іншої юридичної особи про погашення позики (кредиту); заставодавця (іпотекодавця) та заставодержателя (іпотекодержателя) про припинення договору застави (іпотеки) або лише заставодавця (іпотекодавця) у разі подання ним безспірних доказів виконання зобов`язання.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», підставою для реєстрації обтяжень є в тому числі визначений законодавством документ, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Відтак, в ході розгляду справи встановлено, що вищевказана заборона нерухомого майна порушує права та законні інтереси позивача, оскільки, унеможливлює повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності майном.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, сприяючи ефективному захисту порушеного права позивача, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню та, відповідно, заборона у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вчинена Золочівською державною нотаріальною конторою за реєстраційним номером реєстраційним номером 4219442, зареєстроване 14.12.2006 Золочівською державною нотаріальною конторою, на підставі повідомлення, 11019, 19.03.1975 року, Золочівське відділення держбанку, об`єкт обтяження: невизначене майно, статус: жиле, коментар: Вороняки Львівська область (вул. не вказана), власник: ОСОБА_1 , дата виникнення: 20.03.1975 року підлягає зняттю та обтяження нерухомого майна припиненню.
Враховуючи клопотання представника позивача, судові витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем.
Керуючись ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України,ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, суд, -
у х в а л и в :
позов ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) про зняття заборони та вилучення запису про обтяження - задовольнити.
Зняти заборону та вилучити запис про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладену Золочівською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження: 4219442 від 14.12.2006 року.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, надіслати копію судового рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом передбачених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10.03.2026 

  Суддя 	  О. М. Кіпчарський