Провадження № 1-кп/742/407/26 
Єдиний унікальний № 742/1383/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2026 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області
в складі: головуючого-судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Прилуки матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12026270330000136 від 16.02.2026 р., за обвинуваченням:
ОСОБА_3  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки РФ, уродженки м. Самари, Самарської області, РФ, з базовою середньою освітою, не заміжньої, працюючої не офіційно, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої 

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України 

за участі сторін кримінального провадження:
прокурор - ОСОБА_4 ,
обвинувачена - ОСОБА_3 , 

УСТАНОВИВ: 
І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:
Згідно з наказами начальника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 438 о/с від 08.09.2022 р. та № 704 о/с від 30.10.2025 р., ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є діючими працівниками поліції та обіймають посади інспектора та старшого інспектора відділу реагування патрульної поліції Прилуцького РВП відповідно.
Тобто, інспектори ВРПП Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівські області ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є представниками влади та службовими особами правоохоронного органу наділеного владними повноваженнями.
15.02.2026 р., близько 20 год. 57 хв., по вул. Густинській (неподалік б.109) в м. Прилуки, Чернігівської області нарядом поліції ВРПП Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області у складі поліцейських ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , за порушення Правил дорожнього руху було зупинено автомобіль марки «ВАЗ 21120» (д.н.з. НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_3 та повідомлено останній про винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі за ч.1 ст.121, ч.2 ст.126 КУпАП.
ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що поліцейський ОСОБА_6 є службовою особою правоохоронного органу та виконує свої службові обов`язки, діючи з прямим умислом, спрямованим на уникнення адміністративної відповідальності, вирішила надати поліцейському неправомірну вигоду за невчинення ним дій з використанням наданої йому влади. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , перебуваючи у вказаному місці, висловила поліцейському ОСОБА_6 наступні пропозиції неправомірної вигоди: о 21 год. 02 хв. 27 сек. - у розмірі 5 000 грн; о 21 год. 02 хв. 48 сек. у розмірі 10 000 грн. Вказана неправомірна вигода пропонувалася ОСОБА_3 за не складання відносно неї адміністративних матеріалів за ч.1 ст.121 КУпАП та ч.2 ст.126 КУпАП, на що отримала від поліцейського відмову.
Вказаними діями, які виразились у пропозиції надання неправомірної вигоди службовій особі за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, дій з використанням наданої їй влади та службового становища, ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.369 КК України.

ІІ. Позиція сторін кримінального провадження.
Прокурор підтримала обвинувачення, сформульоване в обвинувальному акті, просила визнати  ОСОБА_3  винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, та призначити їй покарання в межах мінімальної межі санкції статті у виді штрафу.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вину в пред`явленому обвинуваченні визнала та надала показання, що 15.02.2026 року вона дійсно керувала автомобілем «ВАЗ 21120» у м. Прилуки та була зупинена працівниками поліції за порушення Правил дорожнього руху. Після того, як інспектор ОСОБА_6 повідомив їй про намір скласти адміністративні постанови за технічну несправність авто та відсутність необхідних документів, вона, бажаючи уникнути накладення штрафів, запропонувала поліцейському грошові кошти. Обвинувачена підтвердила, що спочатку запропонувала суму у 5 000 гривень, а згодом збільшила її до 10 000 гривень, сподіваючись, що правоохоронець не буде оформлювати адміністративні матеріали. ОСОБА_3 зазначила, що на той момент усвідомлювала протиправність своїх дій, проте діяла необачно. У вчиненому щиро розкається, засуджує свою поведінку, запевнила суд у недопущенні подібного в майбутньому та просила суворо не карати, врахувавши її повне визнання провини.
Окремо  ОСОБА_3 звернула увагу суду на свій незадовільний матеріальний стан, вказавши, що на її утриманні перебуває малолітній син. У зв`язку з цим, обвинувачена просила суд надати їй можливість розстрочки виплати штрафу певними частинами (строком до шести місяців), оскільки одноразова сплата всієї суми поставить її родину у скрутне матеріальне становище.

ІІІ. Оцінка Суду.
З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки про таке не заперечують всі учасники судового провадження, які показали, що правильно розуміють зміст цих обставин, така їх позиція є добровільною, вони розуміють, що будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи показання обвинуваченої, які співвідносяться з пред`явленим обвинуваченням, добровільність її відмови від свого права на повний розгляд кримінального провадження, та приймаючи до уваги, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, суд вважає за необхідне дослідити виключно матеріали, що характеризують особу обвинуваченого.
За таких обставин суд вважає, що пред`явлене обвинувачення  ОСОБА_3 у пропозиції надання неправомірної вигоди службовій особі за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, дій з використанням наданої їй влади та службового становища, знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, а відтак її дії кваліфікує за ч.1 ст.369 КК України.
Суд наголошує, що склад інкримінованого  ОСОБА_3 злочину є формальним, і для кваліфікації її дій за ч.1 ст.369 КК України не має значення, чи виявила службова особа готовність прийняти таку вигоду.
Злочин вважається завершеним з моменту, коли пропозиція стала зрозумілою адресату, оскільки саме в цей момент відбувається активний корупційний вплив на волю службової особи, що і становить суть правопорушення. Об`єктивна сторона цього діяння реалізується через сам факт волевиявлення особи на передачу вигоди, спрямований на деформацію нормальної діяльності органу влади.
Натомість, співробітник поліції категорично відмовився від прийняття винагороди, що свідчить про повну реалізацію  ОСОБА_3  свого злочинного наміру на етапі пропозиції, попри отриману відмову. Будь-яке інше тлумачення, яке б пов`язувало закінчення злочину з реакцією службовця або фактичним отриманням коштів, нівелювало б превентивну функцію антикорупційного законодавства та створювало б умови для уникнення відповідальності за активний підкуп представників влади.

ІV. Призначення покарання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.
Судом враховується, що щире каяття обвинуваченої підтверджується її критичним ставленням до вчиненого правопорушення, повним визнанням вини, а також висловленим наміром стати на шлях виправлення та не допускати подібних діянь у майбутньому.
Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено. 
Вирішуючи питання про вид покарання ОСОБА_3 суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до ст.ст.65-67 КК враховує:
- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно із ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, та в силу ст. 45 цього ж кодексу є корупційним злочином;
- фактичні обставини скоєного злочину (час, місце, спосіб, наслідки, поведінку обвинуваченого після кримінального правопорушення);
- особу обвинуваченої: освіту, задовільний стан здоров`я, сімейний стан, соціальне становище;
- відсутність відомостей про перебування обвинуваченої на обліку в лікаря психіатра та лікаря-нарколога;
- наявність обставини, яка пом`якшує обвинуваченій покарання, та відсутність обставин, які його обтяжують;
- раніше не судимої та відсутність відомостей про притягнення до адміністративної відповідальності;
- позицію прокурора, яка наполягала на призначенні обвинуваченій покарання в межах мінімальної межі санкції статті у виді штрафу, а також думку обвинуваченої щодо виду та міри покарання.
Суд, беручи до уваги фактичні обставини справи, а також тяжкість кримінального правопорушення та особу обвинуваченої, з огляду на другорядну роль кари як мети покарання, а також позицію прокурора, приходить до висновку про можливість виправлення  ОСОБА_3  з обранням покарання в межах мінімальної межі санкції статті у виді штрафу, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів.
При визначенні конкретного розміру штрафу суд враховує характер вчиненого діяння, яке згідно зі ст.45 КК України є корупційним злочином, проте, зважаючи на щире каяття  ОСОБА_3 та її критичне ставлення до вчиненого, вважає за можливе призначити покарання в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією інкримінованої статті.
Враховуючи сімейний та майновий стан обвинуваченої ОСОБА_3 , а саме, перебування на її утриманні малолітньої дитини та відсутність стабільного доходу, що підтверджується її показаннями та не оспорюється стороною обвинувачення, суд вважає за можливе застосувати положення ч.4 ст.53 КК України та розстрочити виплату призначеного штрафу рівними частинами для забезпечення можливості виконання вироку суду без надмірного тягаря для бюджету родини.

V. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Рішення щодо речових доказів необхідно прийняти відповідно до ст.100 КПК України. Процесуальні витрати по справі відсутні. 
Запобіжний захід у відношенні обвинуваченої  ОСОБА_3  в ході досудового розслідування не обирався. Під час судового провадження клопотання від прокурора про застосування запобіжного заходу не надходило.
Керуючись ч.3 ст.349,368,373-376 КПК України, суд –

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн /сімнадцять тисяч гривень/.
Відповідно до ч.4 ст.53 КК України розстрочити ОСОБА_8 виплату призначеного штрафу рівними частинами на 5 місяців зі сплатою щомісячно по 3 400 грн., починаючи з дня набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирати. 
Речові докази: - оптичний диск DVD-R зберігати в матеріалах кримінального провадження; нагрудну боді-камеру М505 – залишити в користуванні володільця. 
Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. 

Суддя       ОСОБА_1