ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

09 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/8974/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року в адміністративній справі №160/8974/25 (головуючий суддя 1-ї інстанції Калугіна Н.Є.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач 27.03.2025 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, в якому просив:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні йому пенсії за вислугу років згідно із п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виходячи з вислуги років 32 роки 06 місяців 07 днів та виплати заборгованості з 24.12.2024 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити та перерахувати з 24.12.2024 року пенсію за вислугу років згідно із п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з вислуги років 32 роки 06 місяців 07 днів та виплатити заборгованість з 24.12.2024 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протиправні дії пенсійного органу порушують право позивача на пенсійне забезпечення. Також вказав, що має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XI з урахуванням вислуги років більше 32 років, а тому дії відповідача щодо відмови у призначені пенсії за вислугою років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-XI є протиправними.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно із п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виходячи з вислуги років 32 роки 06 місяців 07 днів.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити з 24.12.2024 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з вислуги років 32 роки 06 місяців 07 днів.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції під час розгляду справи по суті та прийняття рішення порушені норми матеріального права та неправильно застосовано норми ч.ч. 1, 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Апелянт зазначає, що законодавець розмежовує такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років». До вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило впливає на розмір пенсії). Проте, для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено. Вказує, що стаття 17 Закону №2262-ХІІ визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії, а приписи пункту 3 Постанови № 393 суперечать приписам статті 12 Закону №2262-ХІІ, а тому застосуванню підлягає саме Закон, оскільки має вищу юридичну силу. Відповідач вказує, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом «а» частини 1статті 12 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262- ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» календарної вислуги років. Посилається на те, що призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу.
Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив у задоволенні скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
У період з 25.07.2025 року по 29.07.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 24.09.2025 року по 09.12.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному. У період з 29.12.2025 року по 11.01.2026 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 20.01.2026 року по 12.02.2026 року суддя-член колегії Чабаненко С.В. перебувала у відпустці.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 07.05.2021 №166 о/с позивача, звільненого в запас наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05.05.2021 №159-ОС, виключено зі списків особового складу загону та всіх видів грошового забезпечення.
Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року у справі №160/24444/24, зокрема, зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України оформити ОСОБА_1 подання про призначення пенсії за вислугу років, виходячи з вислуги років 32 роки 06 місяців 07 днів та направити таке подання до органу, що призначає пенсії, за місцем проживання особи.
На виконання рішення суду до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області надійшло подання для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ.
Листом від 06.03.2025 року позивачу повідомлено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2024 у справі №160/24444/24 супровідним листом від 24.12.2024 за №09/86816-24-Вих Адміністрацією Державної прикордонної служби України було надано подання від 24.12.2024 за №11/ПВ-13568/СУД про призначення пенсії за вислугу років на ім`я ОСОБА_1 .. За даними подання Адміністрації Державної прикордонної служби України від 24.12.2024 №11/ПВ-13568/СУД ОСОБА_1 звільнено зі служби 07.05.2021, його вислуга років у пільговому обчисленні складає 32 роки 06 місяців 07 днів, з яких у календарному обчисленні 24 роки 10 місяців 03 дні. Відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262 пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року та на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. Враховуючи викладене, в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно пункту «а» статті 12 Закону №2262 відмовлено (а.с.9зв - 10).
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років згідно із п. «а» ст. 12 Закону №2262, позивач оскаржив такі дії до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі по тексту - Закон №2262).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2262 особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Згідно з пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону №2262 пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж», «з» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.
Відповідно до частини 4 статті 17 Закону № 2262 при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.
Порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України (статті 17-1 Закону №2262).
Відповідно до Закону № 2262 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» та визначено, які саме види служби зараховуються до вислуги років, та які саме види служби і в яких коефіцієнтах зараховуються на пільгових умовах.
Пунктом 3 Порядку №393 в редакції на час звільнення позивача з служб, закріплювались періоди служби, які зараховувались на пільгових умовах до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.
Спірним питанням в даній справі є наявність у позивача права на призначення пенсії за вислугу років, виходячи з наявної в нього вислуги років, розрахованої в пільговому обчисленні.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, визначення у Законі №2262 вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині 4 статті 17 цього ж Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.
Тобто, передбачена Законом №2262 календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).
При цьому, передбачені статтею 17-1 Закону №2262 пільгові умови призначення пенсій відповідно до Постанови №393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років. Таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.
Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262.
Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 14.04.2021 року у справі № 480/4241/18.
У вказаній справі Судова палата дійшла висновку, що для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, наказом від 05.05.2021 року №159-ОС встановлено, що вислуга років позивача станом на 07 травня 2021 року складає: календарна - 24 роки 10 місяців 03 дня, пільгова - 07 років 08 місяців 04 дня, всього - 32 роки 06 місяців 07 днів.
Таким чином, враховуючи наведені вище обставини та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для призначення пенсій за вислугу років за Закону № 2262 на час звільнення позивача зі служби календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393, а тому позивач має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до положень пункту «а» статті 12 Закону №2262 та Постанови №393. 
Посилання відповідача на дискреційні повноваження пенсійного органу апеляційний суд в даному випадку до уваги не приймає, так як судом встановлено наявність всіх передбачених законодавством підстав для призначення позивачеві пенсії за вислугу років, а оскільки неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача потягло за собою порушення прав позивача, пенсійний орган, як суб`єкт владних повноважень, в даному випадку не має можливості діяти на власний розсуд, а зобов`язаний діяти виключно згідно чинного законодавства. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині рішення суду не переглядається.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року в адміністративній справі №160/8974/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року в адміністративній справі №160/8974/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко