РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2026 року 	м. Рівне	№460/2702/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	ІНФОРМАЦІЯ_1 	
 	про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить суд: 
визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неприйняття рішення за результатом поданої ОСОБА_1 заяви від 30.01.2026 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 14 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняти рішення щодо надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 14 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та внести відомості про відстрочку ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних і резервістів, електронна база даних для зберігання інформації (Реєстр «Оберіг»).
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 (Костопіль). Згідно військово-облікового документу Резерв+ ОСОБА_1 дані уточнив вчасно, а саме 14.12.2024 року. Вказує про наявність рідного брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який має ІІ групу інвалідності. Зауважив, що ОСОБА_2 потребує денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Також зазначив, що у позивача є ще рідній брат ОСОБА_2 , який за станом здоров`я не може виконувати догляд за іншими особами. Батько позивача ОСОБА_3 є особою похилого віку та не може здійснювати догляд за своїм сином ОСОБА_2 . Згідно заключення ЛКК №766 від 30.10.2025 року ОСОБА_3 встановлено, що він за своїм станом здоров`я не може здійснювати догляд за особою з групою інвалідності. Тобто позивач зазначає, що у нього наявне право на відстрочку на підставі п. 1 ч. 14 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: 14) члени сім`ї другого ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи, зайняті постійним доглядом за нею (не більше одного та за умови відсутності членів сім`ї першого ступеня споріднення або якщо члени сім`ї першого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи). Позивач повідомляє, що у нього вже була наявна відстрочка на підставі п. 1 ч. 14 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» строком до 02.02.2026 року, що підтверджується військово-облікового документу Резерв+. 30.01.2026 року позивачем ОСОБА_1 подано через органи ЦНАП в місті Костопіль заяву з відповідними документами про отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п. 1 ч. 14 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Позивач зазначає, що рішення про надання або відмову у наданні відстрочки позивачу не прийнято та не вручено. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та просить суд задовольнити позовні вимоги повністю.
Ухвалою суду від 16.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін.
Ухвалою суду від 16.02.2026 у забезпеченні позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій відмовлено. 
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказується, що за результатами розгляду заяви позивача про відстрочку протоколом від 10.02.2026 року №36 Комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, підставою такої відмови відповідача вказує, що позивачем до заяви №20260205463367 щодо надання відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, відсутня повна інформація та копії підтверджуючих документів, щодо стану осіб 1 ступеня споріднення ( а саме батьків) особи з інвалідністю 1 або 2 групи, які можуть здійснювати за ним догляд. Відповідач просить суд відмовити у задоволенні даного позову.
Згідно з положеннями ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши доводи та аргументи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.
ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 (Костопіль). 
У позивача ОСОБА_1 є рідній брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який має ІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №905686 від 27.08.2024 року. 
30.01.2026 року позивачем подано через органи ЦНАП в місті Костопіль заяву з відповідними документами про отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п. 1 ч. 14 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що підтверджується описом вхідного пакету документів від 30.01.2026 року.
За результатами розгляду заяви позивачу повідомлено, що протоколом від 10.02.2026 №36 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки згідно наданими документами відсутня повна інформація та копії підтверджуючих документів щодо стану осіб І ступеня спорідненості (а саме батьків) особи з інвалідністю І або ІІ групи, які можуть здійснювати за такою особою догляд, або самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Позивач із таким висновком відповідача не погоджується, вважає, що він має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. 17 Конституції України, оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон № 2232-XII.
Частиною першою статті 3 Закону № 2232-XII визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до тепер.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначає правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Приписами статті 1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Закон України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частини 7 статті 1 «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Частиною 7 статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Тобто, під час дії мобілізації вирішення питання про надання відстрочки від призову на військову службу покладено саме на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Статтею 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Поряд з цим статтею 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначені категорії громадян, для яких встановлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Згідно з п. 1 ч. 14 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: 14) члени сім`ї другого ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи, зайняті постійним доглядом за нею (не більше одного та за умови відсутності членів сім`ї першого ступеня споріднення або якщо члени сім`ї першого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи). У разі відсутності членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення норма цього пункту поширюється на членів сім`ї третього ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи.
Отже, суд зазначає, що позивач має право на відстрочку від призову під час мобілізації відповідно до пункту 1 частини 14 статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до пунктів 1, 8, 9, 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.
Завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.
Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Відповідно до п.п. 56, 57 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі: голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Згідно з п. 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлятися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (п. 59 Порядку №560).
Відповідно до п. 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України. У разі продовження строку проведення мобілізації перевірка підстав у військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, крім підстав, зазначених у пункті 2 частини першої, пунктах 3, 4, 5 частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", здійснюється за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Для продовження строку дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язаний з виданням Указу Президента України про продовження строку проведення мобілізації подає (надсилає) на розгляд комісії заяву у паперовій або електронній формі, зокрема, у разі технічної реалізації засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста.
Судом встановлено, що 30.01.2026 року позивачем подано через органи ЦНАП в місті Костопіль заяву з відповідними документами про отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п. 1 ч. 14 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
В матеріалах справи наявне повідомлення відповідача від 12.02.2026 №01-2/1104, з якого вбачається, що протоколом від 10.02.2026 №36 комісія ухвалила рішення про відмову позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки згідно наданими документами відсутня повна інформація та копії підтверджуючих документів щодо стану осіб І ступеня спорідненості (а саме батьків) особи з інвалідністю І або ІІ групи, які можуть здійснювати за такою особою догляд, або самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Щодо відмови позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, суд зазначає наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, у позивача ОСОБА_1 є рідній брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який має ІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №905686 від 27.08.2024 року. 
Також судом встановлено, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 12.06.2018 року. 
Відповідно до заключення ЛКК №1482 від 03.09.2025 року ОСОБА_2 встановлено діагноз: наслідки перенесеної важкої ЗЧМТ (03.04.2024). Перелом кісток склепіння черепа. Забій- компресія – розмноження головного мозку важкого ступеню. Наслідки гострої субдуральної гематоми правої гемісфери головного мозку, набряку набухання головного мозку у вигляді після травматичної ДЕП ІІ- ІІ ст. з лівобічним спастичним геміпарезом, стійким цефалгічним, вестибуло- кохлеарним, вираженим церебро-астенічним синдромами з мнестичним зниженням та емоційно- вольовою нестійкістю. Стан після оперативного втручання (03.04.2024)- резекційно- декомпресивна трепанація черепа, видалення гострої субдуральної гематоми правої гемісфери головного мозку. Помірний психоорганічний синдром внаслідок перенесеної важкої ЧМТ (03.04.2024). Потребує постійного стороннього догляду, як особа, що втратила здатність до самообслуговування (терміном на один рік). 
Згідно висновку №1483 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 03.09.2025 року виданого ОСОБА_2 слідує, що він потребує денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. 
Судом встановлено, що у позивача є ще рідній брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , якому відповідно до консультаційного висновку спеціаліста від 05.09.2025 року встановлено висновок: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, основний, заключний, психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, в даний час ремісія ускладнений інтелектуально-мнестичним зниженням, судомними нападами. За станом здоров`я не може виконувати догляд за іншими особами. 
Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 15.09.2025 року ОСОБА_2 підтвердив, що у нього немає членів сім`ї першого ступеня споріднення та із числа другого ступеня споріднення для свого постійного догляду та утримання обирає свого брата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
Суд зазначає, що у позивача є батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який є пенсіонером та особою похилого віку, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 від 27.02.2015 року. Так, батько позивача ОСОБА_3 є особою похилого віку та не може здійснювати догляд за своїм сином ОСОБА_2 . Згідно заключення ЛКК №766 від 30.10.2025 року ОСОБА_3 встановлено, що він за своїм станом здоров`я не може здійснювати догляд за особою з групою інвалідності. 
Відповідно до акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 07.11.2025 року встановлено, що при виході за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що постійний догляд за ОСОБА_2 здійснює його рідній брат ОСОБА_1 . 
Наведене свідчить, що інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 відсутні. 
Тобто, у позивача наявне право на відстрочку на підставі п. 1 ч. 14 ст. 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а саме не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: 14) члени сім`ї другого ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи, зайняті постійним доглядом за нею (не більше одного та за умови відсутності членів сім`ї першого ступеня споріднення або якщо члени сім`ї першого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи). 
Більше того, суд зазначає, що у позивача вже була наявна відстрочка на підставі п. 1 ч. 14 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» строком до 02.02.2026 року, що підтверджується військово-облікового документу Резерв+. 
При цьому суд вважає посилання позивача на протиправну бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення за результатом поданої ОСОБА_1 заяви від 30.01.2026 року про надання відстрочки безпідставним, скільки в матеріалах справи наявне повідомлення відповідача від 12.02.2026 №01-2/1104, з якого вбачається, що протоколом від 10.02.2026 №36 комісія ухвалила рішення про відмову позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 14 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання внести відомості про відстрочку ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних і резервістів, електронна база даних для зберігання інформації (Реєстр «Оберіг»), суд зазначає наступне.
Пунктом 4 Порядку N 559 передбачено, що у разі невідповідності відомостей, зазначених у посвідченні призовника, тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного, військовому квитку осіб рядового, сержантського і старшинського складу та військовому квитку офіцера запасу, відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, громадянин України для внесення відповідних змін: у паперовій формі - повинен звернутися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (органу СБУ, розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку; в електронній формі - повинен скористатися засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста для звернення до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу за місцем перебування на військовому обліку.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відповідальними особами за ведення Реєстру до обов`язку яких належить, зокрема, внесення змін до персональних та службових даних військовозобов`язаних на підставі відомостей, що подаються органу ведення Реєстру військовозобов`язаними.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, до компетенції та повноважень якого належить внесення змін до персональних та службових даних військовозобов`язаних в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів повинен вносити зміни до Реєстру.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. З усім тим засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до частин 1-2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, з метою обрання ефективного способу захисту порушеного права, суд зобов`язує відповідача прийняти рішення щодо надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 14 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та внести відомості про відстрочку ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних і резервістів, електронна база даних для зберігання інформації (Реєстр "Оберіг").
Відтак, адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 14 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". 
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняти рішення щодо надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 14 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та внести відомості про відстрочку ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних і резервістів, електронна база даних для зберігання інформації (Реєстр "Оберіг").
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у розмірі 1064,96 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 09 квітня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ) 
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ) 

Суддя       С.А. Борискін