ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
10 березня 2026 року 	Справа № 280/155/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого Лазаренка М.С., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 
до ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
до ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
07.01.2026 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач 1, ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - відповідач 2, ІНФОРМАЦІЯ_4 ) в якій позивач просить суд:
- скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_5 від 13.09.2025 року про мобілізацію на підставі аб.3, п.2, ч. 5, ст.37 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадянина України ОСОБА_1 , 1999 р.н., ІПН НОМЕР_1 , як незаконне;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 задовольнити законну заяву про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації громадянина України ОСОБА_1 , 1999 р.н., ІПН НОМЕР_1 , відповідно до пункту 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції до 16.05.2024 року, та прийняти відповідне рішення про відстрочку і внести відповідні зміни до електронного додатку «Резерв Плюс» в цій частині, та в частині скасування рішення ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач 15.10.2025 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_7 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу на підставі п. 1, ч.3, ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в зв`язку із навчанням на денній формі в Національному Університеті «Запорізька Політехніка». Однак позивач не отримав жодної відповіді, яка б свідчила про розгляд даної заяви, що свідчить про порушення ІНФОРМАЦІЯ_3 норм чинного законодавства. Разом з цим, позивач 13.09.2025 був примусово доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_6 , та прийнято рішення про мобілізацію на підставі аб.3, п.2, ч. 5, ст.37 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Посилається на те, що позивач перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_8 , а здійснення мобілізації позивача ІНФОРМАЦІЯ_4 без належної військово-облікової справи є порушенням норм законодавства. З огляду на викладене, вважає рішення ІНФОРМАЦІЯ_6 про мобілізацію позивача та рішення ІНФОРМАЦІЯ_7 про відмову у наданні відстрочки від призову протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Ухвалою суду від 12.01.2026 позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.
21.01.2026 від позивача надійшла уточнена заява, в якій було усунуто визначені судом недоліки, а також долучено докази сплати судового збору у розмірі 1331,20 грн.
22.01.2026 ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі № 280/155/26 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
ІНФОРМАЦІЯ_3 позовну заяву не визнав. У відзиві, що надійшов до суду 26.01.2026 за вх.№4321 посилається на те, що позивач з 13.09.2025 та станом на подачу заяви про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації в порядку пункту 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» знятий з військового обліку військовозобов`язаних у зв`язку з призовом на військову службу на підставі абз. 3 п. 2 ч. 5 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Посилається на те, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”. Враховуючи вищевикладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Ухвалою суду від 03.03.2026 витребувано у відповідача 2 докази у справі.
05.03.2026 відповідачем 2 надано витребувані докази у справі.
Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 перебував на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Довідкою ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_9 (Виноградів) від 13.09.2025 № 2025-0913-1517-1499-0 ОСОБА_1 визнано придатним до служби на підводних човнах, на надводних кораблях, у морській піхоті, Десантно-штурмових військах, спеціальних спорудах, підрозділах спеціального призначення.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 13.09.2025 №М217 ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період, та відправлено до військової частини НОМЕР_2 ,
15.10.2025 позивач засобами поштового зв`язку подав до ІНФОРМАЦІЯ_7 заяву про надання йому відстрочки від призову на військову службу на підставі п. 1, ч.3, ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в зв`язку із навчанням на денній формі в Національному Університеті «Запорізька Політехніка». 
За результатом розгляду заяви ІНФОРМАЦІЯ_3 листом від 23.10.2025 №10053 повідомив позивача про відсутність підстав для надання відстрочки від призову, оскільки позивач з 13.09.2025 знятий з військового обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_8 , як такий, що призваний на військову службу на підставі абз. 3 п. 2 ч. 5 ст. 37 Закону України « Про військовий обов`язок та військову службу».
Зазначена відповідь направлена на зареєстровану адресу проживання позивача.
Не погодившись з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_6 , яким позивача призвано на військову службу, відмовою ІНФОРМАЦІЯ_7 у задоволенні заяви про надання відстрочки від призову на військову службу, позивач звернувся з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Пунктом 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно з ч. 1, 3 ст. 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За приписами ч. 6 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.
Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII) встановлено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні.
За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону №3543-XII, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Частиною 2 статті 4 Закону № 3543-XII передбачено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Відповідно до частин 5 та 6 статті 4 Закону № 3543-XII вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.
Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені статтею 22 Закону № 3543-XII.
Статтею 23 Закону №3543-XII передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
З огляду на зазначену норму чинного законодавства, відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається особам, що перебувають на обліку військовозобов`язаних.
За змістом чинної редакції п. 2 ч. 5 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ зняттю з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України з військового обліку військовозобов`язаних:
які вибули в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України і стали на військовий облік за новим місцем проживання;
які призвані чи прийняті на військову службу або навчання у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти;
які направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру;
які зараховані до військового оперативного резерву;
в інших випадках - за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України;
Станом на подання заяви про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації позивача було знято з військового обліку військовозобов`язаних на підставі абз. 3 п. 2 ч. 5 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ у зв`язку з призовом на військову службу.
Також судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в межах наданих повноважень здійснено розгляд заяви позивача про надання відстрочки від призову на військову службу, та надано обґрунтовану відповідь.
Таким чином, суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_7 розглянути заяву позивача про надання відстрочки від призову на військову службу та прийняти рішення про її задоволення.
Щодо законності наказу ІНФОРМАЦІЯ_6 про призов позивача на військову службу під час мобілізації суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 1 статті 39 Закону №2232-XII призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон №3543-XII) (тут і надалі в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини 5 статті 22 Закону №3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації здійснюють ТЦК та СП або командири військових частин.
Згідно з пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 (далі - Положення №154), ТЦК та СП є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. ТЦК та СП утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.
Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) ТЦК та СП.
Згідно з пунктом 9 Положення №154 ТЦК та СП відповідно до покладених на них завдань ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, здійснюють ознайомлення громадян України з їхніми правами та обов`язками під час взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби, призову на військову службу, здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів) на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку), оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам.
Згідно з пунктом 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки виконують функції, зазначені у пункті 9 цього Положення.
Аналіз наведених приписів законодавства України свідчить про те, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, які забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
При цьому, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки наділені повноваженнями щодо призову громадян на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. У свою чергу, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Отже, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, у тому числі районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки виконуючи свої владні управлінські функції, здійснюють повноваження щодо призову громадян на військову службу, незалежно від місця перебування особи на військовому обліку.
Так, обґрунтовуючи позов позивач висловлює незгоду із діями ІНФОРМАЦІЯ_6 стосовно його призову на військову службу під час мобілізації на особливий період. При цьому, як слідує з матеріалів справи, в процесі мобілізаційних заходів щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації на особливий період, позивач не надав ІНФОРМАЦІЯ_10 жодних документів, які б підтверджували відсутність законних підстав для його призову на військову службу.
Суд відхиляє доводи позивача стосовно того, що він перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_8 , а тому ІНФОРМАЦІЯ_4 не може без наявної особової справи позивача здійснювати мобілізаційні заходи з огляду на наступене.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16 березня 2017 року № 1951-VIII (далі - Закон № 1951-VIII) Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону № 1951-VIII основними завданнями Реєстру є: 1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; 2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період.
Частиною 1 статті 6 Закону № 1951-VIII встановлено, що до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону № 1951-VIII до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать: відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку (пункт 17-1); відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення) (пункт 20-1); відомості про наявність права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (пункт 34).
Частинами 8, 9 статті 5 зазначеного закону встановлено, що органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) ТЦК та СП. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
Таким чином, всі ТЦК та СП мають доступ до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а тому мають всі необхідні відомості для проведення мобілізаційних заходів незалежно від місця перебування особової справи особи.
Враховуюче наведене, наказ про призов позивача на військову службу під час мобілізації прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому, спірний наказ про призов на військову службу під час мобілізації фактично втратив свою юридичну силу фактом його реалізації та вичерпав свою дію, що є основною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача в частині скасування наказу відповідача 1 щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Дане твердження підтверджується правовою позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.02.2025 у справі № 160/2592/23, в якій зазначено, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.
Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд прийшов до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, заявлені позивачем вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до положень статті 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.
Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 10.03.2026. 

Суддя М.С. Лазаренко