Справа № 334/7902/25
Провадження № 2/347/94/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2026 року м. Косів
Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої – судді Кіцули Ю.С.,
за участю:
секретаря Сумарука І.П.,
представника позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції)
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 
розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
в с т а н о в и в 
Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що 24 березня 2025 року між фізичною особою ОСОБА_4 та фізичною особою ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно умов якого позивач передав відповідачеві безвідсоткову позику у сумі 94 336,00 (дев`яносто чотири тисячі триста тридцять шість грн. 00 коп.) гривень, а відповідач зобов`язався повернути отриману суму в строки і порядку, визначених у Договорі.
Позивач виконав свої зобов`язання за Договором та передав Відповідачеві грошові кошти у розмірі 94 336,00 гривень. На підтвердження факту укладення Договору та передання грошей, зокрема, відповідно до п. 2.1. Договору, Відповідачем було видано розписку від 24 березня 2025 року, яка посвідчує факт отримання у борг грошових коштів у розмірі 94 336,00 грн.
Згідно п. 2.2. Договору, строк повернення позики - не пізніше 05 вересня 2025 року, рівними частинами, згідно із наступним графіком:
- перший платіж - до 05.07.2025 р. у розмірі 31 445,33 (тридцять одна тисяча чотириста сорок п`ять грн. 33 коп.) грн.,
- другий платіж - до 05.08.2025 р. у розмірі 31 445,33 (тридцять одна тисяча чотириста сорок п`ять грн. 33 коп.) грн.,
-третій платіж - до 05.09.2025 р. у розмірі 31 445,34 (тридцять одна тисяча чотириста сорок п`ять грн. 34 коп.) грн.
Всупереч своїм зобов`язанням за договором, відповідачем не було виконано зобов`язання щодо повернення позивачеві суми позики у встановлений Договором строк та порядку.
Таким чином, станом на 15 вересня 2025 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 94 336,00 (дев`яносто чотири тисячі триста тридцять шість грн. 00 коп.) гривень.
Будь-яких дій, направлених на повернення позики, відповідач на момент подання цього позову до суду не вчинив, взятих на себе зобов`язань у визначений строк не виконав та борг не повернув. З огляду на вказане, враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку за Договором, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.
У зв`язку з цим, позивач ОСОБА_4 просив позов задовольнити в повному обсязі, та стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти, які були надані у позику у розмірі 94 336,00 грн.
Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.
Позиція учасників в судовому засіданні.
В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала в повному обсязі. На виконання вимог ухвали про витребування доказів, в судовому засіданні надала оригінал договору позики, а також боргову розписку, які є предметом позову. Додатково, враховуючи пояснення відповідача щодо заперечення укладення договору та написання боргової розписки під впливом тиску, зазначила, що про такі обставини їй нічого невідомо, однак факт укладення договору позики між сторонами підтверджується письмовими доказами. Будь яких доказів, на заперечення факту укладення договору позики, та написання боргової розписки, відповідач ОСОБА_2 суду не надав.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечили факт укладення договору позики, та написання відповідачем боргової розписки. Відповідач зазначив, що працював інженером техніком у позивача в його компанії. Після виконаних робіт, відповідач звільнився з компанії позивача за власним бажанням. Однак в подальшому йому почали телефонувати товариші позивача, стверджуючи про те, що при виконанні технічних робіт із підготовки та відкриття лінії ювелірних магазинів, він нібито допустив розтрату коштів. З цих підстав, товариші відповідача почали вимагати повернення коштів, погрожуючи завдати шкоди рідним відповідача. ОСОБА_2 визнав той зазначив, що боргова розписка була написана ним в м. Дніпро, під впливом тиску. Інших осіб при написанні боргової розписки не було. Що стосується укладеного договору позики, додатком до якого є боргова розписка, то про такий він почув, та побачив вперше в судовому засіданні. Будь яких договорів не підписував. Проте, що повертати позику слід було трьома платежами відповідач за його словами не знав. Відповідач заперечив, що підпис на договорі позики належить йому.
Представник ОСОБА_3 з врахуванням наданих відповідачем заперечень на позов, в задоволенні позову просив відмовити. Ствердив, що відповідач не звертався з приводу тиску та погроз до правоохоронних органів, оскільки боявся за своє життя, та життя своїх близьких, оскільки позивач та його товариші володіли повною інформацією про місце перебування відповідача та його близьких.
В задоволенні позову просив відмовити повністю.
Процесуальні дії у справі.
19.09.2025 року представник позивача ОСОБА_1 в системі Електронний суд подала до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Згідно ухвали судді Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 22.09.2025 року, позовну заяву ОСОБА_4 передано за підсудністю до Косівського районного суду Івано-Франківської області.
15.10.2025 року матеріали позову надійшли до Косівського районного суду Івано-Франківської області.
Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду суддею Кіцулою Ю.С., відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження у справі та призначено судове засідання.
Ухвалою від 17 листопада 2025 року постановлено проводити судові засідання у справі в режимі відеоконференції.
Ухвалою від 20 листопада 2025 року судове засідання у справі відкладено у зв`язку з клопотанням відповідача.
Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2025 року витребувано у позивача ОСОБА_4 оригінал боргової розписки від 24.03.2025 року, підписаної ОСОБА_2 для огляду в судовому засіданні.
Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2025 року відмовлено у задоволенні заяви про виправлення описки.
Ухвалою від 02 грудня 2025 року відмовлено у роз`ясненні судового рішення.
Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить такого висновку.
Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Згідно копії договору позики між фізичними особами від 24.03.2025 року (оригінал договору оглядався в судовому засіданні) укладеного між ОСОБА_4 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник), позикодавець ОСОБА_4 передав позичальнику ОСОБА_2 безвідсоткову позику в сумі 94 336, 00 грн. в готівковій формі, а позичальник зобов`язувався повернути отриману суму в строки і у порядку, зазначені в договорі. Факт передачі грошових коштів засвідчується борговою розпискою позичальника. 
Відповідно до п.2.2. Договору, строк повернення позики не пізніше – 05 вересня 2025 року рівними частинами згідно наступним графіком:
- перший платіж - до 05.07.2025 р. у розмірі 31 445,33 (тридцять одна тисяча чотириста сорок п`ять грн. 33 коп.) грн.,
- другий платіж - до 05.08.2025 р. у розмірі 31 445,33 (тридцять одна тисяча чотириста сорок п`ять грн. 33 коп.) грн.,
-третій платіж - до 05.09.2025 р. у розмірі 31 445,34 (тридцять одна тисяча чотириста сорок п`ять грн. 34 коп.) грн. Договір підписано обома сторонами (а.с. 19).
Відповідно до копії боргової розписки до договору позики №б/н від 24.03.2026 року, оригінал якої оглядався в судовому засіданні, ОСОБА_2 , отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 94 336, 00 гривень готівкою в повному розмірі (а.с.9).
Зміст спірних правовідносин.
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ( ОСОБА_2 ) взятих на себе зобов`язань перед позикодавцем ( ОСОБА_4 ) згідно укладеного сторонами договору позики.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до ч.1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Згідно із частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
При цьому, відповідно до пункту другого частини першої статті 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Судом встановлено, що сторони ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали 24.03.2025 року договір позики, відповідно до якого позикодавець ОСОБА_4 передав позичальнику ОСОБА_2 безвідсоткову позику в сумі 94 336, 00 грн. в готівковій формі, а позичальник зобов`язувався повернути отриману суму в строки і у порядку, зазначені в пункті 2.2. договору.
Підтвердженням отримання ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 94 336 гривень, є власноруч написана ним боргова розписка від 24.03.2025 року.
Надаючи оцінку аргументам позивача, суд зауважує, що за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Аналізуючи наявну в матеріалах справи копію боргової розписки, що в такій чітко визначені її сторони – позикодавець та позичальник, предмет – позика грошових коштів, сума грошових коштів та їх грошова одиниця – гривня. 
Відтак, суд доходить переконання, що справжньою природою цієї розписки є саме отримання позики – грошових коштів на умовах поворотності, строковості та безоплатності правочину.
Враховуючи вищенаведене у своїй сукупності, а також те, що грошові кошти ОСОБА_2 не були повернуті у строк, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 до відповідача підлягають до задоволення. 
Щодо заперечень відповідача.
Що стосується доводів відповідача ОСОБА_2 про те, що така боргова розписка була написана ним під впливом тиску, то такі є голослівними, та нічим не підтвердженими. В судовому засіданні ОСОБА_2 не надав будь яких доказів, які б вказували на те, що зі сторони позикодавця до нього застосовувався будь який психологічний тиск, чи фізична сила. Більше того, сам відповідач зазначив, що з приводу вчинення на нього тиску/погроз він не звертався до жодних правоохоронних органів.
Нічим не підтвердженими, та голослівними є доводи ОСОБА_2 про те, що сам договір позики б/н від 24.03.2025 року ним не підписувався і підпис на договорі йому не належить. Суд звертає увагу, що відповідач в судовому засіданні підтвердив, що отримував копію позовної заяви, а також додатки до неї. Також з матеріалами позовної заяви, знайомився і адвокат Беньковський В.А. При цьому жоден із них, ні до початку судового розгляду, ні під час судового розгляду не заявляли вимог про визнання договору позики недійсним, чи вчиненим під впливом обману/помилки. Як і не заявляли будь яких клопотань про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи.
В судовому засіданні судом оглядався паспорт громадянина України у виді книжки на ім`я ОСОБА_2 , а також договір про надання правової допомоги та витяг з договору про надання правової допомоги (які долучені до матеріалів справи), в яких підпис ОСОБА_2 ймовірно є візуально відмінним від підпису в договорі позики №б/н від 24.03.2026 року.
Водночас виходячи з принципу змагальності закріпленого в ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Виходячи з принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
За таких обставин, виходячи з вищевикладеного, суд доходить висновку, що сторона позивача виходячи з принципу змагальності та диспозитивності довела підставність заявлених позовних вимог.
В той же час, заперечуючи проти пред`явленого позову, сторона відповідача не надала жодних належних письмових та допустимих доказів, як і не обґрунтувала неможливість подання таких під час судового розгляду.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судовий збір підлягає стягненню з відповідача.
Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 слід стягнути сплачений ним при зверненні до суду з позовом судовий збір в розмірі 968, 96 гривень.
На підставі вищевикладеного, та керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в :
Позов  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики № б/н від 24.03.2025 року в сумі 94 336 (дев`яносто чотири тисячі триста тридцять шість) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 968, 69 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 03.03.2026 року.

Суддя         Ю.С. Кіцула