ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3928/26 Справа № 203/6465/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гречана В. Г. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Никифоряка Л.П., Халаджи О.В.
за участю секретаря Паромової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Донецької міської ради Донецької області про визнання права власності,
- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діє адвокат Забродній Євген Олександрович,
на заочне рішення Заводського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 28 листопада 2025 року,- 

В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
11.11.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Донецької міської ради Донецької області про визнання права власності, у якому позивачі просили визнати на ними право власності на двокімнатну квартиру що знаходиться у АДРЕСА_1 , загальною площею 70, 2 кв.м., житловою площею 36, 4 кв.м. в наступних долях:
- на частину за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ),
- на частину за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ),
- на частину за ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до Донецької міської ради Донецької області про визнання права власності передано до розгляду по суті до Заводського районного суду міста Дніпрордзержинська Дніпропетровської області

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ 
Заочним рішенням Заводського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 28 листопада 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 до Донецької міської ради про визнання права власності відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
19.01.2026 рокувід  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діє адвокат Забродній Євген Олександровичнадійшла апеляційна скарга, в якій ставиться вимога про скасування заочного рішення Заводського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 28 листопада 2025 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що отримавши відмову державного реєстратора у реєстрації права власності на нерухоме майно, та враховуючи наявність оригіналів правовстановлюючих документів, отриманих позивачами у законний спосіб і неможливість, з незалежних від позивачів причин внесення відомостей про реєстрацію речових прав, змусило позивачів звернутись до суду для захисту своїх прав та інтересів, а саме визнання права власності. 

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

СУДОВІ ВИКЛИКИ
Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.118-1).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивачам на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок) № НОМЕР_4 від 24.12.1997, виданим Державним підприємством «Агентство приватизації державного житлового фонду». Право власності на житловий будинок було зареєстровано КП «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька», що підтверджується відбитком печатки підприємства на зворотній стороні Свідоцтва. Про здійснення державної реєстрації права власності 06.04.1997 внесено запис в реєстрову книгу за номером 1576.
Згідно вказаного свідоцтва про право власності, частки співвласників у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 складають:
- ОСОБА_1 – 50%, що складає 1/2 частину;
- ОСОБА_2 - 25%, що складає 1/4 частину;
- ОСОБА_7 - 25%, що складає 1/4 частину.
Дошлюбне прізвище ОСОБА_6 підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 16.08.2024 № 00046551047.
Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , квартира складається з 2х кімнат, має загальну площу - 70,2 кв.м., житлову площу 36,4 кв.м., у тому числі: 1-а кімната – 21,2 кв.м., 2-а кімната – 15,2 кв.м., кухні - 9,3 кв.м., ванної кімнати – 2,6 кв.м., вбиральні – 1,2 кв.м., коридора – 7,2 кв.м., передпокою – 8,5 кв.м., вбудованої шафи – 2,0 кв.м., лоджії – 3,0 кв.м. 
У позовній заяві позивачі стверджують про своє звернення 03.06.2024 із заявою про державну реєстрацію речових прав на належне їм нерухоме майно до державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради.
Проте, факт такого звернення матеріалами справи не підтверджено.
Матеріали справи містять лише рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Жанни Должанської № 74185962 від 19.07.2024 про відмову в проведенні реєстраційних дій. Проте, зі змісту вказаного рішення не вбачається яка саме заява була нею розглянута, не зазначено особу заявника, а також не зазначено відносно права власності на який саме об`єкт була подана заява. Також, матеріали справи не містять відомості щодо оскарження вказаного рішення державного реєстратора.
Посилаючись на те, що позивачі отримали у приватну власність квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в процесі приватизації державного житлового фонду на законних на той час підставах, керуючись ст. 15 та ст. 392 ЦК України, позивачі звернулися до суду з цим позовом про визнання їх права власності.

Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції дійшов до висновку, що не встановлено обставин, з якими закон пов`язує визнання за позивачами права власності в порядку ст. 392 ЦК України, як і не встановлено обставин за якими відповідач не визнає, оспорює факт чи має сумнів щодо належності позивачам нерухомого майна, своїми діями чи бездіяльністю перешкоджає, або зумовлює неможливість реалізації права власності, у тому числі вільно розпоряджатися нерухомим майном, за наявності у позивачів оригіналів документів про право власності на нерухоме майно та відмовив у задоволенні позовних вимог.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке. 

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У справі що переглядається, судом першої інстанції встановлено, що Позивачам на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок) № НОМЕР_4 від 24.12.1997, виданим Державним підприємством «Агентство приватизації державного житлового фонду». Право власності на житловий будинок було зареєстровано КП «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька», що підтверджується відбитком печатки підприємства на зворотній стороні Свідоцтва. Про здійснення державної реєстрації права власності 06.04.1997 внесено запис в реєстрову книгу за номером 1576.
Згідно вказаного свідоцтва про право власності, частки співвласників у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 складають:
- ОСОБА_1 – 50%, що складає 1/2 частину;
- ОСОБА_2 - 25%, що складає 1/4 частину;
- ОСОБА_7 - 25%, що складає 1/4 частину.
Дошлюбне прізвище ОСОБА_6 підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 16.08.2024 № 00046551047.
Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , квартира складається з 2х кімнат, має загальну площу - 70,2 кв.м., житлову площу 36,4 кв.м., у тому числі: 1-а кімната – 21,2 кв.м., 2-а кімната – 15,2 кв.м., кухні - 9,3 кв.м., ванної кімнати – 2,6 кв.м., вбиральні – 1,2 кв.м., коридора – 7,2 кв.м., передпокою – 8,5 кв.м., вбудованої шафи – 2,0 кв.м., лоджії – 3,0 кв.м. 
У позовній заяві позивачі стверджують про своє звернення 03.06.2024 із заявою про державну реєстрацію речових прав на належне їм нерухоме майно до державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради.
Проте, факт такого звернення матеріалами справи не підтверджено.
Матеріали справи містять лише рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Жанни Должанської № 74185962 від 19.07.2024 про відмову в проведенні реєстраційних дій. Проте, зі змісту вказаного рішення не вбачається яка саме заява була нею розглянута, не зазначено особу заявника, а також не зазначено відносно права власності на який саме об`єкт була подана заява. Також, матеріали справи не містять відомості щодо оскарження вказаного рішення державного реєстратора.

Тож право власності на майно не оспорюється іншими особами. Позивачі не втратили правовстановлюючі документи на квартиру. Тож позивачі є власниками зазначеного їм на праві власності житла.

Не внесення державним реєстратором даних про майно позивачів до Державного реєстру не є підставою для визнання права власності, а є підставою для оскарження лій державного реєстратора у встановленому Законом порядку.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.

При таких обставинах апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діє адвокат Забродній Євген Олександрович залишити без задоволення.
Заочне рішення Заводського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 28 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 07.04.2026 року.

Судді: