Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2026 року Справа№200/10313/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в спрощеному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через представника Карнаухова А.О. звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить:
визнати протиправними дії щодо обмеження пенсії максимальним розміром;
зобов`язати здійснити з 01.03.2025 та в подальшому, в разі проведення перерахунків пенсії в зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму, встановленням нових підвищень, проведенням індексації пенсії, тощо перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром в подальшому та провести виплату (доплату) різниці між максимально нарахованим і фактично виплаченим розміром. 

В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугу років призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Під час здійснення перерахунку пенсії відповідачем безпідставно встановлено обмеження виплати пенсії максимальним розміром. Позивач вважає такі дії протиправними, необґрунтованими, незаконними і такими, що порушують його конституційні права на належне пенсійне забезпечення, в зв`язку з чим звертається до суду з цим позовом.

Ухвалою від 05 січня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Згідно зі статтею 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. До основних засад судочинства відноситься, зокрема, розумний строк розгляду справи судом. Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. За визначенням пункту 11 частини першої статті 4 КАС України розумний строк - найкоротший строк розгляду і вирішення адміністративної справи, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.
Відповідно до наведених норм, враховуючи здійснення судочинства в умовах збройної агресії проти України, справа розглянута впродовж розумного строку, необхідного для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення.

Відповідач надав відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на те, що розмір пенсії ОСОБА_1 обчислено відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та з урахуванням підвищень та доплат склав 25850,38 грн. Щодо обмеження пенсії максимальним розміром посилається на норми статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
Відповідач зауважив, що з 01.01.2026 прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, складає 2595.00 грн, відповідно максимальний розмір пенсії складає 25950.00 грн. З 01.01.2026 розмір пенсійної виплати Позивача ОСОБА_1 складає 25850,38 грн, отже даний розмір пенсії не обмежено максимальним розміром.
Відповідач також наполягає на пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки позивачем не доведено підстав неможливості отримання інформації про порушені права при отриманні щомісячних платежів.

Представник позивача надав відповідь на відзив, в якому вказав, що початком строку, коли в позивач остаточно дізнався про порушення своїх прав та інтересів є 05.11.2025, тобто коли ГУ ПФУ в Донецькій області надіслав відповідь за № 0500-0203-8/116317 від адвокатський запит, де повідомив, що виплата пенсії ОСОБА_1 здійснюється з обмеженням. Зауважує, що порушення прав позивача є таким, що триває, тому строки звернення до суду не є порушеними.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, як отримувач пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (посвідчення № НОМЕР_1 від 30.10.2003).

19 березня 2025 року рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/1050/25, яке набрало законної сили 13.08.2025, з урахуванням постанови Першого апеляційного адміністративного суду, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в тому числі:
зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01 липня 2022 року щомісячну доплату до пенсії, передбачену постановою Кабінету Міністрів України “Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб” від 14.07.2021 № 713, у розмірі 1135,38 гривень, з виплатою виниклої заборгованості. 

Згідно з відповіддю Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11.12.2025 на адвокатський запит розмір пенсії ОСОБА_1 після проведеного перерахунку з 01.03.2025 склав 24715,00 грн та відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» обмежений максимальним розміром в сумі 23610,00 грн.
Фактичне обмеження до виплати розміру пенсійних виплат позивача з 01.03.2025 сумою 23610,00 грн. підтверджується даними електронної пенсійної справи, а саме протоколами розрахунку пенсії.
Зазначені обставини не є спірними.
Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Вирішуючи питання дотримання строку звернення з цим позовом, суд зазначає, що згідно з матеріалами справи перерахунок пенсії позивача здійснено на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/1050/25, яке набрало законної сили 13.08.2025. Після проведеного перерахунку в жовтні 2025 року виникли спірні правовідносини щодо обмеження пенсії максимальним розміром.
Отже, фактичне порушення прав відбулось в межах шестимісячного строку звернення до суду.

Вирішуючи справу, суд зазначає, що спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ). 
Преамбулою Закону № 2262-ХІІ передбачено, що держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Частиною 3 статті 43 Закону № 2262-XII передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 

Стосовно обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом № 3668-VI, який набрав законної сили 01.10.2011 суд зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13.10.1995 «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Також Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.
Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким визнав такими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.
Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.
Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.
При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI, тобто обмеження максимального розміру пенсії позивача не може бути застосовано. 

Водночас, суд враховує, що порушення права позивача відбулось в період з 01.03.2025 до 31.01.2025 включно, оскільки за матеріалами пенсійної справи з 01.01.2026 обмеження пенсії позивача не застосовується через підвищення розміру прожиткового мінімуму.
Відповідно до протоколу перерахунку пенсії позивача з 01 листопада 2025 року основний розмір пенсії: 80% грошового забезпечення (вислуга років 41) у розмірі: 17732,46. З урахуванням індексації: 24715. З урахуванням доплати 25850,38 грн. 
Пенсія з урахуванням максимального розміру обмежена сумою 23610,00 грн.

Враховуючи наявні матеріали справи та обґрунтованість позовних вимог у цій справі в частині протиправності обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, суд констатує, що пенсія позивача у спірний період перевищувала максимальний розмір в сумі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Тому, дослідивши складові пенсійних виплат за вказаний спірний період, суд встановив, що до їх складу входить щомісячна доплата до пенсії, передбачена постановою Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» від 14.07.2021 № 713, у розмірі 1135,38 грн.
Вказана доплата до пенсії не передбачена Законом № 2262-XII, встановлена постановою Кабінету Міністрів України, яким одночасно визначені умови її нарахування та виплати.
Тому, вирішуючи спір, суд зауважує, що відповідно до абзацу четвертого пункту 1 постанови КМ України від 14.07.2021 № 713 щомісячна доплата, передбачена цим пунктом, встановлюється у межах максимального розміру пенсії, визначеного Законом.
Нарахування такої доплати до пенсії, що перевищує максимальний розмір, встановлений законом, суперечить змісту постанови КМ України №713 та меті її прийняття, як поетапному зменшенню диспропорцій у розмірах пенсій.
Сума пенсії позивача перевищувала вказаний максимальний розмір, через що доплата, передбачена постановою КМ України від 14.07.2021 № 713, не може виплачуватись за межами такого максимального розміру.
Вказані обставини обумовлюють часткове задоволення позовних вимог.

В частині заявлених вимог зобов`язати відповідача в подальшому, в разі проведення перерахунків пенсії в зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму, встановленням нових підвищень, проведенням індексації пенсії, тощо перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною 1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З аналізу викладеного випливає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Тобто, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Рішення суду не може бути прийнято на майбутнє, не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, котрі на момент ухвалення рішення ще не відбулись, оскільки таке рішення суперечитиме законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.
Враховуючи вищезазначене, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не умовна можливість їх порушення в майбутньому.
Тому вимога позивача в частині зобов`язання відповідача здійснювати в майбутньому нарахування та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром ґрунтується на припущеннях і не може бути задоволена судом.

Відповідно до частини 1 статі 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн, на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеній частині позовних вимог підлягає стягненню сума 484,48 грн.
Керуючись статтями 2, 139, 241-246, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, код ЄДРПОУ 13486010) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ЄДРПОУ 13486010) щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) максимальним розміром.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ЄДРПОУ 13486010) здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з 01 березня 2025 року перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, крім суми доплати, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, код ЄДРПОУ 13486010) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Текст рішення виготовлений та підписаний в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса: http://www.reyestr.court.gov.ua/). 

Суддя Г.А. Чекменьов