ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 30 березня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/894/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 в якій просить:
визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлену листом від 14.12.2025 року № 15/4/9789 щодо розгляду заяви про перевірку сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 та наданні йому акту про перевірку сімейного стану військовослужбовця, за формою, що встановлена додатком 23 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 170 від 10 квітня 2009 року;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати акт перевірки сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 за формою, що встановлена додатком 23 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 170 від 10 квітня 2009 року.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що, зібравши необхідні документи, що підтверджують неможливість іншого сина матері позивача, яка є особою з інвалідністю І «б» групи, ОСОБА_2 , здійснювати постійний догляд за матір`ю ОСОБА_3 , 05.12.2025 позивач звернувся з відповідним рапортом про проведення перевірки сімейного стану військовослужбовця. Проте, відповідач листом від 14.12.2025 №15/4/9789 відмовив у розгляді рапорту позивача, посилаючись на ст.8 ЗУ «Про звернення громадян», а саме повідомлено, що не розглядаються повторні звернення одним і тим самим органом, від одного і того ж громадянина, з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.02.2026 витребувано додаткові докази.
23.02.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечував проти позовних вимог, просив у їх задоволенні відмовити. Вказував на те, що рапорт позивача надійшов 03.10.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , Акт перевірки сімейного стану військовослужбовця було складено 08.10.2025 та направлено до військової частини НОМЕР_1 за місцем військової служби ОСОБА_1 . Так, як у громадянина ОСОБА_1 є рідний брат ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який не є особою з інвалідністю та який не надав жодного з доказів неможливості здійснення ним постійного стороннього догляду за своєю матір`ю братом позивача. Під час перевірки комісія встановила, що ОСОБА_2 може здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є особою з інвалідністю I групи «Б». Отже, командування ІНФОРМАЦІЯ_3 прав та інтересів позивача не порушувало, а діяло законно, виключно в межах наданих повноважень.
27.02.2026 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача повністю підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити в повному обсязі.
Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій часині НОМЕР_1 .
Рішенням експертної команди оцінювання повсякденного функціонування особи №146/25/1410/Р від 02.07.2025 ОСОБА_3 (матері позивача) було встановлено інвалідність І «Б» групи безстроково, із зазначенням потреби у постійному сторонньому догляді, що також підтверджується індивідуальною програмою реабілітації особи з інвалідність №146/25/1410/І.
03.10.2025 позивач звернувся до відповідача із рапортом про проведення перевірки сімейного стану з метою звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 та абзацу 14 пункту 3 частини 12 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу».
08 жовтня 2025 року на підставі заяви молодшого сержанта ОСОБА_1 (оператора відділення засобів виявлення зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 ) від 03 жовтня 2025 року, зареєстрованої у ІНФОРМАЦІЯ_3 03 жовтня 2025 року за вх. №1/10087 було проведено перевірку сімейного стану та за результатами якої було видано акт перевірки сімейного стану військовослужбовця, яким підтверджено факт необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю молодшого сержанта ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та зазначено, що здійснювати постійний догляд зобов`язаний та може інший син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
В подальшому позивач, зібравши необхідні документи, як зазначив позивач, що підтверджують неможливість іншого сина матері позивача, яка є особою з інвалідністю І «б» групи, ОСОБА_2 , здійснювати постійний догляд за матір`ю ОСОБА_3 , останній 05.12.2025 звернувся з відповідним рапортом про проведення перевірки сімейного стану військовослужбовця. 
Проте, відповідач листом від 14.12.2025 №15/4/9789 відмовив у розгляді рапорту позивача, посилаючись на ст.8 ЗУ «Про звернення громадян», а саме повідомлено, що не розглядаються повторні звернення одним і тим самим органом, від одного і того ж громадянина, з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.
Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв' язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 22З2-ХІІ (далі Закон № 22З2-ХІІ).
Частини 1 - 3 статті 1 Закону № 22З2-ХІІ визначає, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 22З2-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
У частині сьомій статті 1 Закону № 22З2-ХІІ закріплено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на ЗО діб, який неодноразово був продовжений та діє на момент подачі позовної заяви до суду.
Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 №69/2022, затвердженим Законом України від 03.03.2022 № 2105-ІХ, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію у зв 'язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України. Дія даного Указу також була неодноразово продовжена.
Відповідно до частини першої етапі 39 Закону № 2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (далі Закон № 3543-ХІІ).
Відповідно до п. 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення:
здійснюють взяття громадян України на військовий облік призовників;
розподіляють призовників під час їх взяття на військовий облік призовників і направлення для проходження базової військової служби за видами (родами сил і військ) Збройних Сил, іншими військовими формуваннями;
організовують та проводять професійно-психологічний відбір громадян під час відбору кандидатів для проходження базової військової служби, служби у військовому резерві, військової служби за контрактом;
беруть участь в організації та забезпеченні роботи районних (міських) комісій з питань направлення для проходження базової військової служби, готують для розгляду зазначеними комісіями матеріали з питань направлення громадян України для проходження базової військової служби, служби у військовому резерві, надання відстрочки або звільнення їх від направлення для проходження базової військової служби, служби у військовому резерві;
сприяють організації комісіями з питань направлення для проходження базової військової служби проведення медичного огляду, обстеження та лікування призовників; здійснюють формування команд призовників для організованого їх відправлення на збірний пункт територіального центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя;
організовують з визначеною періодичністю (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) проведення медичних оглядів та психологічних обстежень військово-лікарськими комісіями військовозобов`язаних і резервістів;
оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізацїї, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання , ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних; 
сприяють особам, звільненим з військової служби, у своєчасному проведенні оцінювання повсякденного функціонування особи, якщо їх право на пенсію, допомогу або пільги пов`язане з установленням інвалідності;
надають допомогу в розшуку документів, необхідних для призначення Міноборони одноразової грошової допомоги в разі загибелі ( смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів;
сприяють особам, звільненим з військової служби, а також членам їх сімей в оформленні документів для надання визначених законодавством пільг та допомог; 
видають в установленому порядку особам, які перебувають у запасі або відставці, посвідчення та інші документи для отримання передбачених законодавством пільг;
беруть участь у похованні, а у разі відсутності на відповідній території військових частин і гарнізонів організовують поховання військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які померли (загинули) під час проходження відповідно військової служби або зборів, та згідно із законодавством інших осіб, які померли (загинули);
ведуть облік та повідомляють в установленому порядку сім`ям або родичам про смерть (загибель) військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, і про тих, що пропали безвісти, а також потрапили в полон в особливий період, надають таким сім' ям соціально-психологічну допомогу;
перевіряють за зверненням командира військової частини або за заявою родичів (за наявності підстав) сімейний стан військовослужбовця;
забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних відповідно до законодавства та в порядку, визначеному Міноборони;
надають громадянам України інформацію відповідно до статті 9 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів" шляхом взаємодії (обміну інформацією) через інформаційні (інформаційно-телекомунікаційні) системи Мінцифри в порядку, визначеному спільним наказом Мінцифри з Міноборони;
направляють здобувачів вищої освіти до навчальних військових частин для проходження практичної підготовки базової загальновійськової підготовки відповідно до списків, наданих керівниками закладів вищої освіти, що розташовані на території відповідальності районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
після взяття на військовий облік особи з числа ветеранів війни (за її згоди) повідомляють протягом п`яти робочих днів з дати взяття на такий облік в установленому порядку структурному підрозділу з питань ветеранської політики про таку особу за адресою її задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) (під час відповідного інформування дані про адресу задекларованого/зареєстрованого м1сця проживання (перебування) особи не зазначаються).
Відповідно до п. 14.30. Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 170 від 10 квітня 2009 року керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, протягом одного календарного дня після одержання заяви військовослужбовця або запиту від військової частини про перевірку сімейного стану військовослужбовця призначає комісію.
Комісія з перевірки сімейного стану військовослужбовця утворюється при територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки у такому складі: голова комісії - заступник керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки; члени комісії - представники територіального центру комплектування та соціальної підтримки (не менше трьох осіб).
Під час своєї роботи комісія з перевірки сімейного стану військовослужбовця: вивчає отримані заяву (запит) та підтвердні документи;
відвідує задеклароване/зареєстроване місце проживання/перебування особи, за якою військовослужбовець здійснює або здійснюватиме постійний догляд; перевіряє відомості щодо наявності/відсутності інших членів сім`ї, які здійснюють або можуть здійснювати постійний догляд за особою, зазначеною у заяві або запиті, зокрема інформацію щодо наявних прийнятих структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, міських державних адміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі утворення) рад рішень про надання соціальних послуг з догляду за такою особою;
використовує відомості з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, інших інформаційних систем, реєстрів та баз даних, у тому числі шляхом інформаційного обміну;
за потреби, готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання необхідної інформації або використовує інформацію з публічних
електронних ресурсів.
Комісія зобов`язана провести перевірку сімейного стану військовослужбовця та особи, за якою військовослужбовець здійснює або здійснюватиме постійний догляд протягом десяти календарних днів з дати надходження заяви або запиту, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запит до органів державної влади, інших державних органів.
За результатами перевірки комісія складає акт перевірки сімейного стану військовослужбовця за формою, визначеною у додатку 23 до цієї Інструкції, який не пізніше п`яти календарних днів з дати його складання надсилає командиру (начальнику) військової частини, який надіслав запит, а також військовослужбовцю.
Отже, законодавством прямо встановлено обов`язок територіального центру комплектування та соціальної підтримки організувати та провести перевірку сімейного стану військовослужбовця за кожним відповідним зверненням, яке подане з метою реалізації прав, пов`язаних із проходженням військової служби.
Судом встановлено, що позивач звернувся з відповідним рапортом про проведення перевірки сімейного стану військовослужбовця. 
Відповідач листом від 14.12.2025 №15/4/9789 відмовив у розгляді рапорту позивача, посилаючись на ст.8 ЗУ «Про звернення громадян», а саме повідомив про неможливість розгляду повторного звернення одним і тим самим органом, від одного і того ж громадянина, з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.
Суд звертає увагу, що рапорт позивача про проведення перевірки сімейного стану не є зверненням у розумінні Закону України «Про звернення громадян», а є процесуальною формою реалізації прав військовослужбовця у межах спеціальної адміністративної процедури, врегульованої галузевим законодавством.
Відтак, застосування відповідачем положень статті 8 Закону України «Про звернення громадян» до спірних правовідносин є помилковим, оскільки зазначений закон регулює загальний порядок розгляду звернень громадян, тоді як у даному випадку підлягає застосуванню спеціальне правове регулювання, яке визначає обов`язок відповідача діяти за чітко встановленою процедурою.
Крім того, навіть у разі формального застосування положень статті 8 Закону України «Про звернення громадян», суд зазначає, що повторне звернення не підлягає розгляду лише за умови, якщо воно є тотожним попередньому та якщо питання було вирішено по суті.
Натомість, як встановлено судом, після складання первинного акта перевірки сімейного стану від 08.10.2025 позивачем було зібрано та подано нові докази, які стосуються неможливості іншого члена сім`ї здійснювати постійний догляд за матір`ю, що свідчить про зміну фактичних обставин, які мають істотне значення для вирішення питання. Таким чином, поданий 05.12.2025 рапорт не є тотожним попередньому зверненню, а отже не може вважатися повторним у розумінні статті 8 зазначеного Закону.
Також суд враховує положення Закону України «Про адміністративну процедуру», відповідно до яких адміністративний орган при розгляді заяви особи зобов`язаний забезпечити повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин справи, враховувати всі подані заявником докази та не має права відмовляти у розгляді заяви з формальних підстав у разі наявності нових обставин, що підлягають перевірці.
Натомість відповідач, отримавши рапорт позивача з новими доказами, не виконав покладеного на нього обов`язку щодо призначення комісії та проведення перевірки сімейного стану, а обмежився формальною відмовою у його розгляді, що свідчить про недотримання принципів законності, обґрунтованості та належного адміністративного провадження.
За таких обставин суд доходить висновку, що відмова ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлена листом від 14.12.2025 №15/4/9789, у розгляді рапорту позивача є протиправною, оскільки прийнята з порушенням вимог спеціального законодавства та із неправильним застосуванням норм Закону України «Про звернення громадян», які не підлягали застосуванню до спірних правовідносин.
У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно із пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача надати акт перевірки сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 за формою, що встановлена додатком 23 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 170 від 10 квітня 2009 року, суд зазначає наступне.
Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Суд зазначає, що дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 листопада 2019 року № 509/1350/17 сформовано висновок про те, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У дослідженому випадку судом надавалась оцінка рішенню, ухваленому відповідачем за результатами розгляду звернення позивача у вигляді рапорту від 05.12.2025, наведених мотивів відповідачем у такому рішенні. Виходячи з предмету доказування у цій справі, суд не досліджував чи ці мотиви є вичерпними. 
Отже, для ефективного захисту прав позивача, керуючись статтею 9 КАС України, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог, шляхом визначеним судом, а саме визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлену листом від 14.12.2025 року № 15/4/9789 щодо розгляду заяви про перевірку сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути рапорт позивача від 05.12.2025 та вирішити питання, щодо надання акту перевірки сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 за формою, що встановлена додатком 23 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 170 від 10 квітня 2009 року, з урахуванням висновків суду.
Згідно з приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що позивачем у даній справі заявлено одну вимогу немайнового характеру (визнання дій протиправними) та одну вимогу, яка за своєю суттю є похідною (зобов`язання вчинити дії). Згідно з правовою позицією Верховного Суду, вимога про зобов`язання вчинити дії, яка є способом реалізації вимоги про визнання протиправними дій/рішення, не є окремим об`єктом оподаткування судовим збором. Таким чином, для даного позову законом встановлено сплату судового збору лише за одну вимогу немайнового характеру в розмірі 1331,20 грн.
Позивачем при поданні позову фактично сплачено 2662,40 грн. Різниця у сумі 1331,20  грн є надміру сплаченим судовим збором, що підлягає поверненню з бюджету за клопотанням особи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».
Враховуючи, що позов задоволено частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати пропорційно до задоволеної частини основної вимоги, а саме 665,60 грн.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлену листом від 14.12.2025 року № 15/4/9789 щодо розгляду заяви про перевірку сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 .
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути рапорт позивача від 05.12.2025 та вирішити питання, щодо надання акту перевірки сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 за формою, що встановлена додатком 23 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 170 від 10 квітня 2009 року, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 665 ( шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на це рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	А.О. Чеснокова